ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
15.05.2026	Справа № 910/2494/26	

За позовом Фізичної особи-підприємця Стечишина Володимира Івановича 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ" 
про стягнення 69 527,72 грн 
Суддя О.В. Гумега 
секретар судового засідання
О.Ю. Мороз
Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Стечишин Володимир Іванович (далі - позивач, ФОП Стечишин В.І.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ" (далі - відповідач, ТОВ "ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ") про стягнення 63 000,00 грн за договором перевезення вантажів. 
09.03.2026 до суду від позивача надійшла заява з доказами направлення позовної заяви і доданих до неї документів відповідачу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2026 позовну заяву ФОП Стечишина В.І. залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.
19.03.2026 до суду від позивача надійшла позовна заява про стягнення заборгованості за надані послуги за договором перевезення від 19.03.2026, додатками до якої зазначено заяву про усунення недоліків.
Згідно прохальної частини позовної заяви від 19.03.2026 позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача загальної суми боргу за договором перевезення вантажу в розмірі 63 000,00 грн та про стягнення пені за прострочення оплати наданої послуги з перевезення вантажу в розмірі 6 527,72 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 позовну заяву ФОП Стечишина В.І. прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2494/26, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/2494/26.
В матеріалах справи наявні докази отримання відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 про відкриття провадження у справі № 910/2494/26, що підтверджується інформацією з сайту АТ "Укрпошта" про вручення поштового відправлення № R067129930907.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).
Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.
З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд
УСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
01.06.2025 між Фізичною особою-підприємцем Стечишиним Володимиром Івановичем (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ" (далі - замовник) було укладено Договір про перевезення вантажів № 1062025 (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору, виконавець бере на себе зобов`язання з перевезення вантажів замовника у порядку і на умовах, визначених цим Договором, а замовник зобов`язується виплатити виконавцеві за перевезення вантажів передбачену цим Договором плату.
Згідно з п. 1.2 Договору, на кожну партію вантажу сторони погоджують заявку, бланк якої наведено в Додатку № 1 до Договору, у якій фіксуються найменування і кількість вантажу, упаковка вантажу, час (строк) відправлення і доставки вантажу, напрями, маршрут, відстані перевезення, додаткові умови, якщо вони наявні. Заявки на кожен рейс погоджуються сторонами засобами факсимільного або електронного зв`язку і є невід`ємною частиною цього Договору.
Перевезення повинні здійснюватися транспортом для вантажних перевезень (п. 1.3 Договору).
Судом встановлено, що на виконання умов Договору сторони підписали Заявку № 158 від 18.09.2025, на міжнародне перевезення вантажу за маршрутом Клайпеда - Київ. Заявка підписана та скріплена печатками сторін.
Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 статті 909 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 906 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Пунктом 4.1 Договору встановлено, що вартість послуг, що надаються за цим Договором, визначається в додатку до цього Договору, який є його невід`ємною частиною, виходячи з погодженого сторонами обсягу перевезень на місяць за Заявкою.
Розрахунки за надані послуги здійснюються замовником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок перевізника протягом 5 (п?яти) банківських днів із моменту надання товарно-транспортних накладних або інших документів, що підтверджують надання перевізником послуг перевезення. Датою отримання перевізником безготівкових коштів є дата зарахування таких коштів на його розрахунковий рахунок (п. 4.2 Договору).
Відповідно до Заявки № 158 від 18.09.2025 умови розрахунку за перевезення вантажу становить 63 000,00 грн - 15 банківських днів після отримання оригіналів документів. Сторони узгодили, надсилати оригінали документів на протязі 5-7 календарних днів з моменту вивантаження за адресою: кур?єрська доставка - с. Крюківщина Нова Пошта № 3, ТОВ "ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ".
Позивач, відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 4859 від 19.09.2025, здійснив перевезення вантажу. 
Вказані транспортні послуги були прийняті відповідачем без жодних заперечень та зауважень, що підтверджується Актом № 87/2 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24.09.2025.
Позивач виставив відповідачу Рахунок № 87/2 від 24.09.2025 на суму 63 000,00 грн.
На виконання умов Заявки № 158 від 18.09.2025, позивач 22.10.2025 надіслав на адресу відповідача документи, що підтверджується експрес-накладною від 22.10.2025 № 20451277298945.
Судом встановлено, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу кошти за отримані послуги з перевезення вантажу до 14.11.2025 (включно). А тому прострочення оплати почалось з 17.11.2025, що вірно обраховано позивачем у позовній заяві.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 599 ЦК України, ст. 202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідач не надав заперечень та(або) пояснень щодо вищезазначених обставини та не надав доказів здійснення оплати або контррозрахунок заявленої позивачем суми заборгованості.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога Фізичної особи-підприємця Стечишина Володимира Івановича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ" 63 000,00 грн заборгованості за Договором перевезення вантажів № 1062025 від 01.06.2025, є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Крім того, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 6 527,72 грн пені за прострочення оплати наданої послуги з перевезення вантажу.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.
Пунктом 5.2 Договору встановлено, що за прострочення оплати послуг або несвоєчасне виконання п. 4.2 замовник зобов`язаний сплатити перевізникові за кожен день прострочення пеню в розмірі 0,2 % від суми заборгованості на день нарахування пені, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент обчислення пені.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення зобов`язання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Судом встановлено, що позивач здійснив нарахування пені на суму заборгованості за послуги з перевезення вантажу у період з 17.11.2025 по 18.03.2026.
Із наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що останнім було враховано п. 5.2 Договору, та здійснено розрахунок пені виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України.
Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наданого позивачем розрахунку пені у розмірі 6 527,72 грн, судом встановлено, що обґрунтованим є стягнення з відповідача пені у розмірі 6 444,99 грн. В іншій частині вимог про стягнення пені (82,73 грн) належить відмовити, оскільки при здійсненні відповідного розрахунку позивачем допущеного арифметичну помилку.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 3 328,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.
Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позивачем було подано позовну заяву у даній справі в електронній формі, отже розмір судового збору, що підлягає сплаті, підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8.
В той же час, позивач за звернення до Господарського суду міста Києва з позовом сплатив судовий збір у розмірі 3 328,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 15 від 06.03.2026.
Тобто позивачем при зверненні до суду із позовом було надмірно сплачено судовий збір у сумі 665,60 грн за подання позовної заяви.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Позивач не звертався до суду з клопотанням про повернення надмірно сплаченого судового збору.
У випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).
3 огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 2 662,40 грн покладається на відповідача.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано копії: 
- Договору-доручення про надання правової допомоги № 4-26гк від 12.01.2026 з додатками;
- рахунку № 4-26гк від 12.01.2026;
- квитанції до прибуткового касового ордеру №4-26гк від 12.01.2026;
- опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Кривошеєм А.М. по Договору-дорученню про надання правової допомоги № 4-26гу від 08.03.2026;
- ордеру АС№1175691 від 08.03.2026.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Суд звертає увагу, що за змістом ст. 126, 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. 
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).
Згідно з ч.4 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до положень ч. 5 ст 126 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 07.08.2018 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 916/1283/17.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Суд, дослідивши матеріали справи, щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, вважає, що заявлена відповідачем сума є обґрунтованою та співмірною.
Надавши оцінку наявним в матеріалах справі доказам, беручи до уваги ступінь складності справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги), принципи справедливості та верховенства права, співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частклво.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ" (Україна, 04212, місто Київ, ВУЛИЦЯ БОГАТИРСЬКА, будинок 1 Д; ідентифікаційний код: 41947937) на користь Фізичної особи-підприємця Стечишина Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 63 000,00 грн (шістдесят три тисячі гривень 00 коп.) основного боргу, 6 444,99 грн (шість тисяч чотириста сорок чотири гривні 99 коп.) пені, 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.) судового збору та 6 000,00 грн (шість тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Ріщення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.
Повне рішення складено 15.05.2026.

Суддя Оксана ГУМЕГА