Справа № 465/11439/25 
Провадження 2/465/1625/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
12.06.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м.Львова в складі головуючого судді Ванівського Ю.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в м. Львові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємтсва «Львівтеплоенерго» про виключення з обліку по особовому рахунку заборглованості попередніх власників квартири в порядку захисту прав споживачів,-
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» виключити з обліку по особовому рахунку ( НОМЕР_1 ) борги попередніх власників за споживання теплової енергії надані за адресою: АДРЕСА_1 , які були нараховані за період до 02.11.2020 у сумі 27 838,98 грн. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що квартиру АДРЕСА_2 позивач придбав на підставі договору купівлі – продажу квартири від 02.11.2020, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро І.В. та зареєстровано в реєстрі за №1028. З часу купівлі квартири позивачем проводиться повнота оплата наданих послуг за споживання теплової енергії згідно виставлених рахунків. Заборгованість за спожиту теплову енергію тягнеться ще до 02.11.2020 року, тобто за той період коли ОСОБА_1 не був власником майна та становить 27 38,98 грн. Стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за спожиту теплову енергію вирішувалось у судовому порядку. Зазначає, що новий власник не зобов`язаний повертати борги попереднього власника. Таким чином, відповідач порушує права позивача шляхом неправомірного переведення на останнього боргу за спожиту теплову енергію.
Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 13.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
На адресу суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що борг, який виник до 02.11.2020 року є боргом попереднього мешканця, який врегульовано судом та перебуває на виконанні у виконавчій службі. Законом не передбачено виключення з обліку по особовому рахунку боргів попередніх власників по яких рішення суду та виконавчі листи перебувають на виконанні. Після стягнення боргу з ОСОБА_2 виконавче провадження буде закрито.
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що у відзиві відповідач підтверджує що заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води по АДРЕСА_1 утворилась до 31.10.2020 року та була на особовому рахунку абонента ЛМКП «Львівтеплоенерго» ОСОБА_2 . ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось в суд про видачу судових наказів про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості. Після отримання судових наказів, вони були направлені на виконання до виконавчої служби. Доводи відповідача не спростовують того що на ім`я Позивача ОСОБА_1 надходять повідомлення про наявність у нього заборгованості перед Відповідачем. У повідомлені містяться попередження, що у випадку несплати, ЛМКП «Львівтеплоенерго» буде звертатись до суду з позовом про стягнення з Позивача заборгованості в судовому порядку. Таким чином позивач як новий власник квартири не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 02.11.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі – продажу, згідно якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро І.В. та зареєстровано в реєстрі за №1028.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.11.2020 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .
Як вбачається з листа ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 19.12.2024 року №09-15716-12/24, заборгованість за спожиту теплову енергію по особовому рахунку НОМЕР_1 виникла ще у періоди 01.07.204 по 31.10.2019 та з 01.11.2019 по 31.10.2020 попереднім власником квартир ОСОБА_2 . 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до ЛМКП «Львівтеплоенерго» із заявами про виключення з особового рахунку НОМЕР_1 заборгованості за спожиту іншими особами теплову енергію. 
ЛМКП «Львівтелпоенерго» скеровуються на адресу позивача повідомлення – попередження про необхідність сплати суми заборгованості попередніх власників квартири.
Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.
Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.
Вказане відповідає позиції, висловленій у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 686/6276/19.
При цьому, договір купівлі-продажу від 02.11.2020 року, згідно з яким позивач став власником квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). 
Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу.
Зважаючи на вищевикладене, суд доходить переконання про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. За таких обставин слід дійти висновку, що позивач у належний спосіб звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів як споживача послуг з постачання теплової енергії, що надаються відповідачем.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. 
Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, на підтвердження аргументів про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу позивачем надано суду: 
договір №29/10/2025 від 29.10.2025 року про надання правової допомоги, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та умовами якого визначено, що вартість правової допомоги наданої адвокатом підчас розгляду справи в суді першої інстанції є фіксованою та складає 20 000 грн., які сплачуються замовником протягом п`ятнадцяти днів з дня ухвалення судового рішення (п.3.1.);
свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльності серії ЛВ №2001;
ордер про надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1411336 від 15.12.2025 року.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Проте, на переконання суду, дана справа є типовою, нескладною, письмові докази сторонами протягом розгляду справи не долучались, експертизи не призначались, свідки не допитувались, розгляд справи відбувся в спрощеному порядку без виклику сторін.
З огляду на вище вказані обставини визначення представником позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних робіт.
Таким чином, враховуючи рівень складності справи, тривалість її розгляду, обсяг виконаних робіт, суд вважає, що зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача частково у розмірі 5 000 грн.
Враховуючи наведене та на підставі ст. ст. 12, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -
ухвалив:
позов  ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємтсва «Львівтеплоенерго» про виключення з обліку по особовому рахунку заборглованості попередніх власників квартири в порядку захисту прав споживачів – задоволити.
Зобов`язати Львівське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» виключити з обліку по особовому рахунку НОМЕР_1 за ОСОБА_1 борги попередніх власників за споживання теплової енергії надані за адресою: АДРЕСА_1 , які були нараховані за період до 02.11.2020 року у сумі 27 838, 98 грн.
Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 » витрати з надання правової допомоги в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 12 червня 2026 року.
Сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтелпоенерго», код ЄДРПОУ: 05506460, адреса: 79040, м.Львів, вул. Д. Апостола, 1.

Суддя Ванівський Ю.М.