Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
м. Вінниця
03 червня 2026 р.  Справа № 120/12578/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Крапівницької Н.Л., 
розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:
ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги позивача мотивовані протиправністю дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 трудову діяльність згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1991 та періоди навчання з 01.09.1986 по 21.06.1991, згідно диплому НОМЕР_2 від 30.06.1991.
Ухвалою від 10.09.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
Ухвалою від 01.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Зокрема, зауважив, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 15.08.1991р., оскільки на титульній сторінці заявниця зазначено по-батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним, чим порушено пункт 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637. Дані періоди роботи потрібно підтвердити уточнюючими довідками із реорганізацією. період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 30.06.1991р. з 01.09.1986р. по 21.06.1991р., оскільки по батькові « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним заявниці.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, одна суд не бере її до уваги, оскільки в силу ч. 3 ст. 263 КАС України, у справах визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Ознайомившись з наявними матеріалами справи, судом встановлено такі обставини.
Позивач 04.07.2025 звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11.07.2025 №046450016695 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії. Підставами відмови вказано, що до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 від 15.08.1991, оскільки на титульній сторінці зазначено по-батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним, а також період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 30.06.1991 з 01.09.1986 по 21.06.1991, оскільки по-батькові « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним заявниці.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулася за захистом своїх прав до суду. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується таким.
Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Отже, з 01.01.2004 Закон №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За правилами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років.
У разі відсутності страхового стажу право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 роки та за наявності страхового стажу з 01.01.2032р. по 31.12.2032р. - від 25 до 35 років.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – від 15 до 22 років.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 (далі Порядок №22-1).
Так, пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі – посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.
За приписами пункту 2.1 Порядку №22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Судом встановлено, що 04.07.2025 позивач звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Серед інших документів до заяви позивач додала трудову книжку серії НОМЕР_4 – з метою підтвердження страхового стажу та диплом НОМЕР_2 .
За результатами розгляду заяви позивача відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою для такого рішення став висновок про відсутність достатнього страхового стажу.
Як зазначає відповідач, підтверджений стаж роботи позивача становить 26 років 02 місяці 0 днів. Водночас за поданими документами до стажу позивача не зараховано період трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 від 15.08.1991, оскільки на титульній сторінці зазначено по-батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним (дані періоди роботи потрібно підтвердити уточнюючими довідками із реорганізацією), а також період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 30.06.1991 з 01.09.1986 по 21.06.1991, оскільки по-батькові « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним заявниці.
Перевіряючи вказані доводи, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Водночас заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.
Порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Так, пунктом 2.4 цієї Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Суд погоджується з доводами відповідача про те, що у записах трудової книжки відсутній запис про реорганізацію підприємства, а втім зауважує, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Натомість відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для незарахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.
Суд вважає, що виявлені відповідачем недоліки оформлення трудової книжки, а саме відсутність запису про реорганізацію підприємства, не може вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача у тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із можливим порушенням встановленого порядку, відсутня.
Щодо незарахування до страхового стажу період трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 від 15.08.1991, оскільки на титульній сторінці зазначено по-батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним (дані періоди роботи потрібно підтвердити уточнюючими довідками із реорганізацією), а також період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 30.06.1991 з 01.09.1986 по 21.06.1991, оскільки по-батькові « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним заявниці, то суд зазначає таке.
Як правило, незначна орфографічна розбіжність у написанні по-батькові у межах однієї літери (літери "и" замість "е" чи то подвоєння «нн») не може вважатися такою, що ставить під сумнів достовірність документа або тотожність особи, яка його отримала. Відповідні технічні помилки часто мали місце у документах радянського зразка внаслідок спрощеного підходу до транслітерації прізвищ, помилок діловодства або несистемного перекладу з російської мови, де обидва варіанти (" ОСОБА_2 "/" ОСОБА_3 "/ " ОСОБА_4 ") могли співіснувати як варіативні при написанні українського по-батькові.
Важливо також, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що диплом чи трудова книжка належить іншій особі, а не позивачу, або що позивач намагався використати підроблений документ. Навпаки, пред`являючи цей диплом у складі пакету документів, позивач надав беззаперечні персональні дані (паспорт, реєстраційний номер облікової картки платника податків, трудову книжку), які дають змогу однозначно ідентифікувати його особу.
Крім того, відповідно до усталеної судової практики, незначні розбіжності в написанні по-батькові, які не змінюють його звучання та не створюють сумніву щодо ідентичності особи, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу. Така позиція, зокрема, висловлена в низці судових рішень, включаючи постанову Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, де наголошено, що формальне ставлення до доказів, без оцінки усіх обставин у сукупності, не відповідає засадам адміністративного судочинства.
Окрім того, відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637, період навчання у вищих навчальних закладах, при наявності відповідного документа (диплому), зараховується до страхового стажу на загальних підставах.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що наданий позивачем диплом є дійсним документом, що належить саме позивачу, а тому період навчання з 01.09.1986 по 21.06.1991 підлягає зарахуванню до його страхового стажу.
Відтак, підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування оскаржуваного рішення від 11.07.2025 №046450016695 та зобов`язання пенсійного органу зарахувати відповідний період роботи до страхового стажу позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).
Частинами першою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, та оцінивши зібрані у справі докази, в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов слід задовольнити повністю, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення від 11.07.2025 №046450016695 про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1986 по 21.06.1991 та період роботи відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_3 від 15.08.1991.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11.07.2025 №046450016695 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1986 по 21.06.1991, згідно диплому НОМЕР_2 та періоди роботи відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_3 від 15.08.1991.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 13322403)

Суддя Крапівницька Н. Л.
Згідно з оригіналом Суддя
Секретар: