ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2026 м.Дніпро Справа №904/1811/26
Центральний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач)
суддів: Андрейчука Л.В., Віннікова С.В.
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.
за участю представників сторін:
прокурор: Тимошенко В.В.
від позивача: не з`явився
від відповідача (скаржника): не з`явився
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ПЕТРОЛІУМ"
на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2026 (суддя Перова О.В.) у справі №904/1811/26
за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави 
в особі Криворізької міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ПЕТРОЛІУМ"
про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 05.03.2024 №2024110 та стягнення орендної плати
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
Керівник Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ПЕТРОЛІУМ", в якій просить суд:
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 05.03.2024 №2024110, укладений між Криворізькою міською радою (50101, м.Кривий Ріг, пл.Молодіжна, буд.1, код ЄДРПОУ 33874388) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СК ПЕТРОЛІУМ" (65080, м.Одеса, вул.Варненська, буд.4-Б, код ЄДРПОУ 25417282) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:05:171:0004, площею 0,2038 га, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.Збагачувальна, 1а;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ПЕТРОЛІУМ" (65080, м.Одеса, вул.Варненська, буд.4-Б, код ЄДРПОУ 25417282) на користь Криворізької міської ради (50101, м.Кривий Ріг, пл.Молодіжна, буд.1, код ЄДРПОУ 33874388) недоплачену (недоотриману) суму орендної плати у розмірі 490823,68 грн (чотириста дев`яносто тисяч вісімсот двадцять три гривні 68 копійок) за договором №2024110 від 05.03.2024 оренди земельної ділянки житлової та громадської забудови з кадастровим номером 1211000000:05:171:0004, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Збагачувальна, 1а відповідно до належної ставки орендної плати у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки за період з 08.03.2024 по 31.12.2025 включно;
- стягнути з відповідача у справі на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: 49044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, р/р UA228201720343160001000000291 в ДКСУ в м.Київ, код ЄДРПОУ: 02909938, код класифікації видатків бюджету 2800) сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 8552,28 грн та заяви про забезпечення позову у розмірі 1331,20 грн.
Разом з позовною заявою керівником Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "СК ПЕТРОЛІУМ" відчужувати нерухоме майно - комплекс будівель та споруд, а саме: будівля операторської "А", загальною площею 71,7 кв.м., площею забудови 99,8 кв.м., навіс "Б", площею забудови 142,7 кв.м., замощення І та ІІ, приймальний колодязь ІІІ, ємності паливно-мастильних матеріалів IV, цінове табло V, паливно-розливна колонка VI, газозаправочна станція VII, огорожа №1, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул.Збагачувальна, буд.1а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 90848512110.
В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову прокурор посилався на те, що предметом заявленого позову, зокрема, є зобов`язання ТОВ "СК ПЕТРОЛІУМ" зі сплати Криворізькій міській раді коштів за користування земельною ділянкою в сумі 490823,68 грн. Враховуючи характер та предмет спірних правовідносин, протиправність дій відповідача щодо несплати коштів за користування земельною ділянкою, прокурор вважає наявними всі підстави для вжиття судом заходів забезпечення позову. Насамперед, прокурор послався на те, що якщо відповідач не сплатить самостійно кошти та ним буде здійснено відчуження належного йому нерухомого майна, то відповідно на це майно не можна буде звернути стягнення, у разі задоволення позовних вимог та подальшого примусового виконання рішення суду у цій справі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2026 у справі №904/1811/26 заяву керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області задоволено у повному обсязі: заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "СК ПЕТРОЛІУМ" відчужувати нерухоме майно - комплекс будівель та споруд, а саме: будівля операторської "А", загальною площею 71,7 кв.м., площею забудови 99,8 кв.м., навіс "Б", площею забудови 142,7 кв.м., замощення І та ІІ, приймальний колодязь ІІІ, ємності паливно-мастильних матеріалів IV, цінове табло V, паливно-розливна колонка VI, газозаправочна станція VII, огорожа №1, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Збагачувальна, буд.1а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 90848512110.
Оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що спосіб забезпечення позову шляхом заборони ТОВ "СК ПЕТРОЛІУМ" відчужувати нерухоме майно не призведе до невиправданого обмеження його майнових прав, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Суд встановив наявність зв`язку між зазначеним заходом забезпечення позову і вказаним заявником предметом позову, а також співмірність заходу із вказаними позовними вимогами.
Окремо, місцевий господарський суд акцентував увагу на тому, що вжиття наведеного заходу забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду. Навпаки, невжиття зазначеного заходу забезпечення позову може унеможливити виконання рішення господарського суду в разі прийняття його на користь позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись із зазначеною ухвалою до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "СК ПЕТРОЛІУМ", в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2026 у справі №904/1811/26 та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області про забезпечення позову.
Відповідач не погоджується з оскаржуваною ухвалою у повному обсязі та вважає, що остання постановлена без належного дослідження питання повноважень прокурора та без встановлення передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим є необґрунтованою та підлягає скасуванню.
Так, відповідач наполягає на тому, що обраний прокуратурою та підтриманий судом захід забезпечення позову не відповідає предмету та підставам заявлених позовних вимог, що свідчить про відсутність належного зв`язку між обраним заходом забезпечення та предметом спору. Натомість, вжитий захід забезпечення позову створює надмірні обмеження для відповідача, фактично має каральний характер та порушує баланс інтересів сторін, що є неприпустимим у господарському судочинстві. 
Окремо, відповідач акцентував увагу на тому, що прокурором не було представлено суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про наявність ризиків невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду, зокрема: відсутні докази наміру відчуження майна відповідачем; відсутні докази вчинення будь-яких дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань; не доведено недостатності майна для можливого виконання рішення суду. Відтак, судом при постановленні оскаржуваної ухвали не було належним чином враховано обставини, які свідчать про відсутність будь-яких ризиків невиконання можливого рішення суду з боку ТОВ "СК ПЕТРОЛІУМ".

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
У межах встановлених судом процесуальних строків прокурором та позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач), суддів: Андрейчука Л.В., Віннікова С.В.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 20.03.2026 здійснено запит матеріалів оскарження ухвали від 03.04.2026 у справі №904/1811/26 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.
29.04.2026 матеріали оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2026 у справі №904/1811/26 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ПЕТРОЛІУМ» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2026 у справі №904/1811/26; розгляд апеляційної скарги призначено на 21.05.2026 об 11:00 год. 
У судове засідання 21.05.2026 з`явився прокурор, надав заперечення проти задоволення апеляційної скарги. Представники позивача та відповідача правом участі в судовому засіданні не скористались, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
У судовому засіданні 21.05.2026 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Щодо повноважень прокурора
Як було встановлено апеляційним судом, відповідач за змістом апеляційної скарги наполягав на відсутності повноважень прокурора у цьому процесі, посилаючись на положення вимог статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
Дослідивши доводи відповідача в означеній частині, колегія суддів зазначає, що питання про наявність/відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді в особі визначеного ним уповноваженого органу та дотримання вимог вказаних норм підлягає дослідженню на стадії розгляду справи по суті, а не під час вирішення заяви про забезпечення позову. 
Ґрунтовно підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Криворізької міської ради викладені у позовній заяві.
Разом з тим, під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову, а тому колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника у цій частині. 
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 07.10.2024 №908/1291/24.

Щодо суті заяви про забезпечення позову
Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
Частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Відповідно до усталених висновків Верховного Суду, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання/невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка ефективності заходу забезпечення позову здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник і майнових наслідків заборони відповідачеві та/або іншими особам вчиняти певні дії.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
При цьому колегія суддів підкреслює, що обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на заявника та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Водночас, саме лише посилання заявника в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути достатньою підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.
Суд першої інстанції встановив, що предметом позову у даній справі, зокрема, є зобов`язання ТОВ "СК ПЕТРОЛІУМ" сплатити Криворізькій міській раді кошти в сумі 490 823,68 грн, яка є недоплаченою сумою орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 05.03.2024 № 2024110, з кадастровим номером 1211000000:05:171:0004, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Збагачувальна, буд.1а відповідно до належної ставки орендної плати у розмірі 3 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки за період з 08.03.2024 по 31.12.2025 включно. 
В обґрунтування відповідних вимог прокурор послався на те, що відповідно до пункту 1 договору оренди земельної ділянки від 05.03.2024 Криворізька міська рада (далі - орендодавець) на підставі свого рішення від 08.12.2023 № 2413 "Про поновлення (подовження) договорів оренди землі" надала Товариству з обмеженою відповідальністю "СК ПЕТРОЛІУМ" (далі - орендар) в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови загальною площею 0,2023 га за цільовим призначенням - "03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі" для розміщення автозаправної станції з кадастровим номером 1211000000:05:171:0004, яка розташована на вул.Збагачувальній, 1а у Інгулецькому районі м.Кривого Рогу. 
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі №915/47/17 виснував, що розміщення АЗС та автомобільних газозаправних пунктів може здійснюватися лише на земельних ділянках із цільовим призначенням "землі автомобільного транспорту".
Рішенням Криворізької міської ради від 26.05.2021 №506 "Про встановлення ставок плати за землю та пільг із земельного податку на території м. Кривого Рогу" ставка орендної плати за користування землями "03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі" станом на момент укладання договору оренди № 2024110 від 05.03.2024 складала 1,2%, а ставка орендної плати за користування землями 12.11 "Для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу" складає 3,0 %.
Рішенням Криворізької міської ради від 27.06.2023 №2015 "Про внесення змін до рішення міської ради від 26.05.2021 №506 "Про встановлення ставок плати за землю та пільг із земельного податку на території м. Кривого Рогу" (набрання чинності 01.01.2024), в графі 1.2 "Ставка орендної плати, % від нормативної грошової оцінки земель міста" додатка 2, ставку орендної плати за землю для юридичних і фізичних осіб у підрозділах "03.01– 03.17" розділу 03 "Землі громадської забудови" змінено з 1,200 % на 0,900%.
Отже, віднесення спірної земельної ділянки до земель житлової та громадської забудови та подальшої її передачі в оренду для розміщення підприємства з обслуговування автозаправної станції всупереч вимогам законодавства призвело до безпідставного заниження орендної плати, у зв`язку з чим міський бюджет недоотримав грошові кошти у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою 1211000000:05:171:0004.
В той же час, апеляційний суд зауважує про те, що предметом заявленого позову складає також і нематеріальна вимога про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 05.03.2024 №2024110. 
Одночасно, апеляційний суд констатує, що жодних позовних вимог з приводу належних відповідачу на праві власності об`єктів нерухомого майна, забороною відчуження яких заявник просить забезпечити позов, прокурором заявлено не було.
Натомість, зі змісту заяви прокурора вбачається, що останній пов`язує необхідність вжиття запропонованого заходу забезпечення (заборони товариству відчужувати належний йому об`єкт нерухомості), саме з можливим ускладненням виконання саме майнової вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 490823,68 грн, у разі задоволення позовних вимог та подальшого примусового виконання рішення суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву прокурора, виснував про наявність зв`язку між зазначеним заходом забезпечення позову і вказаним заявником предметом позову, а також зазначив про співмірність заходу із вказаними позовними вимогами, втім мотивів та будь-яких обґрунтувань таких висновків оскаржувана ухвала не містить.
З наведених підстав, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом актуальних позицій Верховного Суду вбачається сталий правовий висновок про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21).
Поряд із цим, фундаментальним положенням вказаної судової практики є те, що заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав та законних інтересів інших сторін. Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Такий висновок узгоджується з пунктом 31 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у справі №905/448/22: "За умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення 23 238 041,19 грн. доцільно було накласти арешт на майно Відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів".
Поряд із цим, судом першої інстанції було проігноровано вищенаведене обмеження та вжито заходи забезпечення позову без жодної прив`язки до предмету позовних вимог, а саме суми потенційного стягнення у розмірі 490823,68 грн.
Натомість, об`єктом забезпечення є вимога про заборону відчуження нерухомого майна комплекс будівель та споруд, а саме: будівля операторської "А", загальною площею 71,7 кв.м., площею забудови 99,8 кв.м., навіс "Б", площею забудови 142,7 кв.м., замощення І та ІІ, приймальний колодязь ІІІ, ємності паливно-мастильних матеріалів IV, цінове табло V, паливно-розливна колонка VI, газозаправочна станція VII, огорожа №1, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул.Збагачувальна, буд.1а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 90848512110. 
При цьому, за висновками суду апеляційної інстанції, прокурором жодним чином не було обґрунтовано, чому стягнення грошових коштів (орендної плати) не може бути забезпечено в інший спосіб, який би менше обмежував права відповідача (наприклад, арештом грошових коштів на рахунках відповідача у межах суми стягнення, а не встановлення заборони відчужувати весь майновий комплекс). 
Резюмуючи апеляційний суд зазначає про те, що заявлена саме таким чином вимога прокурора про забезпечення позову є такою, що не підлягала задоволенню судом першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Як передбачено ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на те, що за результатами перегляду даної справи доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а при вирішенні питання про забезпечення позову місцевим господарським судом не було з`ясовано всіх обставин справи, що призвело до помилкових висновків про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2026 у справі №904/1811/26 з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області.

Судові витрати.
Судові витрати за розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову розподіляються за наслідками розгляду справи по суті.
Оскільки судом апеляційної інстанції остаточного рішення зі спору у даній справі не приймається, то розподіл судових витрат за перегляд справи в апеляційному порядку підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ПЕТРОЛІУМ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2026 у справі №904/1811/26 задовольнити. 

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2026 у справі №904/1811/26 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області про забезпечення позову.

Матеріали справи №904/1811/26 повернути до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 21.05.2026.

Головуючий суддя Г.В. Левшина 

Суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков