Справа № 129/895/26 
Провадження по справі № 2-а/129/78/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"29" квітня 2026 р. Гайсинський районний суд Вінницької області 
у складі: головуючого судді Капуша І.С.,
з участю секретаря Іванченко О.В.,
представника позивача – адвоката Бодачевського Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайсині в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив поновити строк звернення до суду, скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №595 від 15 листопада 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, а також витребувати матеріали адміністративної справи.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки винесена без належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, без забезпечення його права на захист та без достатніх доказів вини.
Позивач указував, що 03 листопада 2024 року був мобілізований та проходить військову службу у Збройних Силах України, а військово-обліковий документ отримав 13 листопада 2024 року. На його думку, зазначені обставини свідчать про відсутність підстав для притягнення до адміністративної відповідальності.
Також позивач посилався на те, що копію постанови йому не вручали та поштовим зв`язком не надсилали, а про її існування він дізнався лише після відкриття виконавчого провадження органом державної виконавчої служби. Крім того, вказував на відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення та недотримання відповідачем вимог ст.245, 268, 280, 283 КУпАП.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні повністю.
У відзиві зазначено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та після досягнення відповідного віку підлягав взяттю на військовий облік, однак з 2011 року по листопад 2024 року на військовому обліку у жодному територіальному центрі комплектування не перебував, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідач указав, що 03 листопада 2024 року позивач особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою щодо взяття його на військовий облік у зв`язку з мобілізацією. Під час перевірки документів було встановлено факт неперебування останнього на військовому обліку, у зв`язку із чим уповноваженою особою складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП.
Також відповідач зазначив, що під час складення протоколу позивачу були роз`яснені його права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, а у письмових поясненнях позивач підтвердив, що не перебував на військовому обліку за місцем проживання через незнання правил військового обліку та зобов`язався надалі не допускати таких порушень.
Крім того, відповідач указав, що листом від 12 листопада 2024 року позивача повідомлено про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а копію постанови від 15 листопада 2024 року направлено рекомендованим поштовим відправленням за місцем проживання позивача.
Щодо строків накладення адміністративного стягнення відповідач послався на те, що неперебування на військовому обліку є триваючим правопорушенням, яке припинилося лише після взяття позивача на військовий облік у листопаді 2024 року, а тому постанова винесена у межах строків, установлених законом.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до такого висновку.
Судом установлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №595 від 15 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України зобов`язані перебувати на військовому обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у порядку, встановленому законодавством.
Згідно з Правилами військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року, військовозобов`язані зобов`язані перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання.
Частиною 3 ст.210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період.
Із наданих відповідачем матеріалів убачається, що позивач тривалий час не перебував на військовому обліку, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та іншими матеріалами адміністративної справи. Доказів, які б спростовували зазначені обставини, позивачем суду не надано.
Суд також враховує, що у власноруч наданих письмових поясненнях від 03 листопада 2024 року позивач підтвердив факт неперебування на військовому обліку за місцем проживання, пославшись на незнання правил військового обліку. Зазначені пояснення узгоджуються з іншими доказами у справі та беруться судом до уваги при вирішенні спору.
Доводи позивача щодо неналежного повідомлення про розгляд справи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що повідомлення про дату, час і місце розгляду справи було направлено позивачу рекомендованим поштовим відправленням завчасно до дати розгляду.
Сам факт неявки особи, належним чином повідомленої про розгляд справи, не перешкоджає її розгляду, якщо участь такої особи не є обов`язковою згідно із законом.
При цьому суд враховує, що під час складення протоколу позивачу були роз`яснені права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, він отримав примірник протоколу та надав письмові пояснення щодо обставин виявленого порушення, а тому був обізнаний про здійснення відносно нього провадження у справі про адміністративне правопорушення та мав можливість реалізувати своє право на захист.
Посилання позивача на проходження військової служби за мобілізацією не спростовує факту допущеного раніше порушення правил військового обліку та не виключає адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Щодо доводів про сплив строків притягнення до відповідальності суд зазначає таке.
За своєю правовою природою неперебування військовозобов`язаного на військовому обліку є триваючим правопорушенням, яке полягає у безперервному невиконанні встановленого законом обов`язку та триває до моменту його виконання або припинення відповідного обов`язку. Аналогічний правовий висновок щодо сутності триваючого правопорушення викладено у практиці Верховного Суду.
З огляду на це суд погоджується з доводами відповідача, що правопорушення тривало до листопада 2024 року, коли позивач звернувся для взяття на військовий облік, а тому строки накладення адміністративного стягнення не порушені.
Оскільки правопорушення мало триваючий характер та припинилося лише після звернення позивача у листопаді 2024 року для взяття на військовий облік, адміністративна відповідальність підлягала застосуванню відповідно до законодавства, чинного на момент припинення такого правопорушення.
Істотних порушень процедури складання протоколу, розгляду справи чи винесення постанови, які б могли бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови, судом не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України суд перевіряє, чи прийняте рішення суб`єкта владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінивши сукупність доказів у справі, суд приходить до висновку, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №595 від 15 листопада 2024 року прийнята на підставі закону, у межах наданих повноважень, з дотриманням установленої процедури, а доводи позивача фактично зводяться до незгоди із притягненням до адміністративної відповідальності, однак не спростовують установлених судом обставин тривалого неперебування на військовому обліку та не свідчать про істотні порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності.
Керуючись ст.2, 9, 72-77, 241-246, 286 КАС України, ст.210 КУпАП, суд,
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – відмовити повністю.
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Гайсинський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: