УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №287/2611/25 Головуючий у 1-й інст. Нижник Г. П. 
Номер провадження №33/4805/838/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Рябенька Т. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Рябенька Т.С., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу захисника Шень Катерини Федорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 16 березня 2026 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИЛА:
Постановою судді Олевського районного суду Житомирської області від 16 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 12.11.2025 о 00 год 05 хв в м. Олевськ на вул. Княгині Ольги, водій ОСОБА_1 керував т/з Volkswagen getta д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810» та у медичному закладі КНП «Олевська ЦЛ» водій відмовився, водія відсторонено від права керування, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням захисник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає дану постанову необґрунтованою, незаконною. Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і її захисника, попри наявність належних та завчасно поданих заяв сторони захисту про неможливість участі у судовому засіданні. Посилається на те, що ОСОБА_1 продовжує проходити військову службу та не має можливості прибути до суду, відсутня можливість узгодити правову позицію у справі, відсутня згода клієнта на розгляд справи без його особистої участі. Зазначає, що суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження, не відклав розгляд справи, розглянув справу по суті за повної відсутності сторони захисту.
Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи ОСОБА_1 та його захисник до суду апеляційної інстанції не з`явились. Захисник надіслав заяву про розгляд справи без його участі.
За таких обставин суд апеляційної інстанції розглядає справу без їх участі, оскільки їх явка не є обов`язковою.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі водій відмовився під відеозапис, чим порушив п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно з п.п. 3, 4 р.1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи. 
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді належним чином врахував зазначені вимоги закону та обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 510432 від 12.11.2025, який складений у відповідності до вимог КУпАП, містить формулювання суті вчиненого адміністративного правопорушення; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 22.12.2025, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та він від огляду на стан сп`яніння відмовився; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 направлявся для проходження огляду на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я КНП «Олевська ЦЛ» та при цьому його огляд на стан сп`яніння не проводився; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6133445 від 12.11.2025; диском з відеозаписом події.
Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису подій, що мали місце 12.11.2025 року за участю ОСОБА_1 здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З наданого відеозапису вбачається, що поведінка водія ОСОБА_1 та його зовнішні ознаки, які були оголошені йому працівником поліції, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, давали поліцейським підстави для підозри, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку, від чого ОСОБА_1 відмовився як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичній установі (відеозапис, починаючи з 00:13:17).
Включення камери, якою було зафіксовано відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відбулося з моменту початку виконання поліцейськими службових обов`язків, і піддавати сумніву зміст даного відеозапису у суду немає. 
Апеляційний суд звертає увагу, що не лише відсутність заперечень з боку ОСОБА_1 щодо вчинення ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а і сукупність цієї обставини з іншими доказами у даній справі підтверджує вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 зазначає, що він на два дні приїхав у відпустку, прийшов у звільнення за три роки перший раз, пройшов таке, що працівниками поліції і не передати, при цьому постійно зазначає, що трішки випив.
Будь-яких порушень з боку працівників поліції чи їх упередженого ставлення або провокації з їх боку до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при перегляді відеозапису суд не встановив, відображена у відеоматеріалах інформація відповідає обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлених під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції. Під час апеляційного розгляду не було надано будь-яких інших доказів, що спростовують такі фактичні обставини. Крім того, в матеріалах справи не містяться та стороною захисту не надано на час розгляду апеляційним судом доказів щодо оскарження дій працівників поліції щодо їх неправомірності.
Щодо доводів сторони захисту про порушення права на захист ОСОБА_1 , оскільки справу було розглянуто за відсутності особи, стосовно якої вирішувалось питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з оскарженої постанови суду 1-ї інстанції та матеріалів справи, розгляд судом 1-ї інстанції було здійснено за відсутності ОСОБА_1 , проте дане питання вирішено судом, з урахуванням того, що ОСОБА_1 та адвокат Шень К.Ф., яка представляла його інтереси були повідомлені про розгляд справи в суді 1-ї інстанції, адвокат надала до суду письмові клопотання в даній справі, чим реалізувала право ОСОБА_1 на захист. Причини неявки їх до суду невідомі, заяв про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 не надходило. Справа неодноразово переносилась з метою забезпечення права на захист особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Проте, як вбачається з клопотання від 16.03.2026 захисник заперечувала проти розгляду справи у суді першої інстанції без участі ОСОБА_1 зазначивши, що останній не може особисто прибути до суду, проходить військову службу у ЗСУ та не має можливості вийти на зв`язок, і їх правова позиція неузгоджена. Зазначила що за таких обставин належне здійснення захисту є неможливим.
Суд 1-ї інстанції вирішуючи можливість розгляду даної справи за відсутності ОСОБА_1 прийшов до висновку, що хоча адвокатом і заявлено клопотання про відкладення розгляду справи в разі відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження в справі, проте не зазначено поважні причини для відкладення судового розгляду. З таким висновком суду 1-ї інстанції апеляційний суд не погоджується і зазначає, що перебування військовослужбовця безпосередньо на бойовій позиції і відсутність з ним зв`язку для узгодження позиції з захисником є поважною причиною для відкладення судового засідання на нетривалий час з дотриманням строків розгляду справи, оскільки час перебування на позиціях без будь яких засобів зв`язку є нетривалим.
Разом з тим, вказане не є безумовною підставою для скасування постанови.
Апеляційний суд наділений повноваженнями повного перегляду справи по суті. Це означає, що будь-які процесуальні недоліки, допущені місцевим судом (зокрема, неврахування заяв чи клопотань), повністю усуваються безпосередньо судом апеляційної інстанції під час поточного судового розгляду.
Оскільки процедурні права сторони захисту повністю поновлені апеляційним судом при розгляді справи по суті, допущене судом першої інстанції неврахування заяви не впливає на законність та обґрунтованість кінцевого рішення щодо наявності в діях особи складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо вимоги апеляційної скарги адвоката про необхідність направлення справи на новий розгляд, то апеляційний суд вважає її безпідставною, оскільки відповідно до ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
Чинний КУпАП не передбачає інституту направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до суду першої інстанції.
Також постановою Олевського районного суду Житомирської області від 16 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зупинення провадження у справі до звільнення з військової служби ОСОБА_1 та наведено мотиви відмови у задоволенні такого клопотання. З урахуванням наведених висновків в постанові, вважаю доводи сторони захисту про безпідставну відмову судом 1-ї інстанції у задоволенні клопотання про зупинення провадження в даній справі, необґрунтованими.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для скасування судового рішення.
Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
У відповідності до припису п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката Шень Катерини Федорівни залишити без задоволення, а постанову Олевського районного суду Житомирської області від 16 березня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя            Т.С.Рябенька