Справа № 755/2693/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді: Гончарука В.П.,
при секретарі: Оніщук Р.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу № 755/2693/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника Самойленка П.М. звернувся до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 3 591,67 грн. та судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.2019 Дніпровським районним судом м. Києва було задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та стягнуто збитки в порядку регресу у розмірі 4 102,84 грн. та судові витрати.
03 листопада 2020 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62927428 щодо примусового виконання рішення суду.
Позивач зазначає, що рішення суду залишається не виконаним.
Вказано, що з урахуванням вищезазначеного, ОСОБА_1 має право на стягнення з ОСОБА_2 суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі № 755/17645/19, а саме з 18.12.2019 та до дня подання позовної заяви про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу - 09.02.2025.
Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 2 957,36 грн. Сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 18.12.2019 по 09.02.2025 складає 634,31 грн.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників судового розгляду, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.
Відповідачу копію ухвали суду про відкриття провадження у справі було направлено на адресу вказану у позові, яка являється адресою його зареєстрованого місця проживання, проте поштовий конверт повернувся до суду без вручення з довідкою АТ «Укрпошта» про закінчення терміну зберігання.
Відзив на позов відповідачем у визначений строк подано не було.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З матеріалів справи не вбачається, що позивач заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.
За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Як убачається із матеріалів справи, 17.12.2019 у справі № 755/17645/19 ухвалено рішення, яким стягнуто з  ОСОБА_2  на користь ФОП ОСОБА_1 збитки в порядку регресу 4 102,84 грн., судовий збір у розмірі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн., а всього стягнуто 6 871,24 грн.
02 вересня 2020 року приватним виконавцем Яцишин А.М. відкрито виконавче провадження № 62927428 про стягнення з ОСОБА_2  на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості.
За повідомленням позивача, рішення суду залишається не виконаним.
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05.07.2019 по справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Згідно розрахунку наданого позивачем, інфляційні втрати за період часу з 18.12.2019 по 09.02.2025 становлять 2 957,36 грн. Розмір 3 % річних за період часу з 18.12.2019 по 09.02.2025 становить 634,31 грн.
Загальний розмір заборгованості інфляційних втрат та 3 % річних складає 3 591,67 грн.
Враховуючи порядок набрання заочним рішенням законної сили, а також беручи до уваги, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2019 набрало законної сили 17.01.2020, тобто час з якого у відповідача виникли грошові зобов`язання за судом рішенням, суд приходить до висновку, що стягнення інфляційних втрат та 3% річних слід обраховувати саме з дати набрання рішенням законної сили, тобто з 17.01.2020.
Таким чином, стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 2 831 грн. та 3 % річних у розмірі 623,86 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 2 831 грн. та 3 % річних у розмірі 623,86 грн., а всього 3 454,86 грн.
В решті вимог позов задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на положеннях закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 968,96 грн.
В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, опис виконаних адвокатом робіт, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Встановлено, що інтереси позивача у справі представляє адвокат Самойленко П.М. на підставі довіреності від 03.02.2022 посвідченої приватним нотаріусом КМНО Сташковою Д.Т., зареєстрованою в реєстрі за № 131.
01 листопада 2022 між ОСОБА_3 , як адвокатом, та ФОП ОСОБА_1 , як клієнтом, укладено договір про надання правової допомоги № 01/11/22 (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору, предметом даного договору є надання Адвокатом правової допомоги Клієнту, з метою захисту та відновлення порушених, невизнаних, оспорюваних прав та законних інтересів Клієнта, які виникли у останнього на підставі Договорів про відступлення права вимоги та інших, укладених ФОП ОСОБА_1 .
08 листопада 2024 року між ОСОБА_3 , як адвокатом, та ФОП ОСОБА_1 , як клієнтом, укладено додаткову угоду № 68 до Договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022.
Згідно укладеної додаткової угоди, сторони визначили детальний перелік послуг, що надаються адвокатом клієнту по справі, яка пов`язана з стягненням з ОСОБА_2 суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, а також розмір та порядок оплати Клієнтом Адвокату гонорару та фактичних витрат пов`язаних з наданням правової допомоги.
Відповідно до п. 1 додаткової угоди, сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) Адвоката за Договором про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022 по справі, що пов`язана з стягненням з ОСОБА_2 суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, становить 3 000 грн.
Згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022, загальна вартість робіт становить 2 700 грн.
Також вказано, що клієнтом здійснено авансування послуг адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи (подання з електронного кабінета позивача - ФОП ОСОБА_1 в системі «Електронний суд» клопотань про розгляд справи без участі Позивача та його представника, заяви на видачу рішення, заяви на видачу виконавчого листа, в подальшому звернення до відділу державної виконавчої служби, щодо примусового виконання рішення суду) в розмірі 300 грн.
Верховний Суд у постанові від 05.08.2025 по справі № 359/9012/23 зазначив, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або третьою особою, чи тільки має бути сплачено. 
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, від 22.01.2021 по справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 по справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 по справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, враховуючи принципи пропорційності та розумності при розподілі судових витрат між сторонами, враховуючи складність справи, на користь позивача з відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.
В іншій частині понесені витрати на правничу допомогу стягненню з відповідача не підлягають, оскільки стороною позивача не наведено обґрунтування щодо необхідності надання таких послуг з боку адвоката.
Керуючись ст. ст. 11, 525, 526, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 12, 76-81, 89, 95, 133, 137, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 284, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 2 831 грн. та 3 % річних у розмірі 623,86 грн., а всього суму 3 454 (три тисячі чотириста п`ятдесят чотири) грн. 86 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 грн., а всього суму 2 968 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 82 коп.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Судове рішення складене 05 травня 2026 року.

Суддя