Справа № 404/4757/25
Провадження № 2/209/2119/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючої судді - Левицької Н.В.,
за участі секретаря судового засідання - Погрібної О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ: 

14.05.2025 до Фортечного районного суду м. Кропивницького надійшла цивільна справа №404/4757/25 за позовною заявою Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» загальну суму заборгованості за кредитними договорами № 2039347203 від 03.11.2022 та за кредитним договором 2037667757 від 04.10.2021 у розмірі 87364,77 грн та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Ухвалою Фортечного районного суду м. Кропивницького від 14 листопада 2025 року матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2025 року матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Кам`янського.
Стислий виклад позовних вимог.
В обґрунтування вимог зазначено, що 03.11.2022 між ОСОБА_1   та АТ «ОТП БАНК» було укладено Кредитний договір № 2039347203. 
Відповідно до п. 1.1. Кредитного кредит видається у розмірі 60500 грн на споживчі цілі.
Згідно з п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах визначених в графіку платежів відповідно до Додатку №1.
Банк повністю виконав умови кредиту, надавши відповідачу кредитні кошти.
Однак, відповідачем умови вищезазначеного Кредитного договору не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Як наслідок, станом на 15.01.2025 заборгованість Позичальника за Кредитним договором №2039347203, становить 84748,08 грн, яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 59311,82 грн та заборгованість за відсотками -25436,26 грн.
Поряд з цим, 04.10.2021 між ОСОБА_1   та АТ «ОТП БАНК» було укладено Кредитний договір № 2037667757.
Згідно умов договорів банк зобов`язується надати позичальнику кредит, а останній зобов`язується в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.
Загальний розмір кредиту становить 7088,00 грн. Банк повністю виконав умови кредиту, надавши відповідачу кредитні кошти. Однак, відповідачем умови вищезазначеного Кредитного договору не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Як наслідок, станом на 17.01.2025 заборгованість Позичальника за Кредитним договором № 2037667757 становить 2616,69 грн., яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1127,98 грн.; сума заборгованості за відсотками у розмірі 0.23 грн та заборгованості за комісією за розрахункове обслуговування у сумі 1488,48 грн..
Оскільки, відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань, позивач звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» суму заборгованості у розмірі 87 364,77 грн, що складається із заборгованості:
за Кредитним договором №2039347203 від 03.11.2022 станом на 15.01.2025 року у розмірі 84748,08 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 59 311,82 грн, заборгованості за відсотками - 25 436,26 грн;
за Кредитним договором №2037667757 від 04.10.2021 станом на 17.01.2025 року у розмірі 2 616,69 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 1 127,98 грн, заборгованості за відсотками - 0,23 грн, заборгованості за комісією за розрахункове обслуговування - 1 488,48 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 3208,00 грн сплаченого судового збору.
Процесуальні дії у справі.
На виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України судом було здійснено запит щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.
Згідно відповіді №2683733 від 03.05.2026 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 05 травня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
Відповідачу, ухвалу про відкриття провадження від 05 травня 2026 року та копію позовної заяви разом із доданими до неї додатками було направлено на адресу реєстрації відповідача, як внутрішньо переміщеної особи. Конверт повернувся на адресу суду не врученим. 
Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк, відповідач, не подав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також відзив на позовну заяву не подавався.
Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17(П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19 від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 27.02.2023 у справі №909/548/16(909/947/20).
Також суд враховує правовий висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, згідно якого, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі
Оскільки ухвалу про відкриття провадження було направлено за адресою, зазначеною у позовній заяві, яка також є місцем реєстрації відповідача, як внутрішньо переміщеної особи то слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику стороні та про встановлення відповідачу строку для подання відзиву на позов.
За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд приходить до наступного висновку.
Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Згідно з ч. 3 ст. 95 ЦПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.11.2022 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2039347203 (а.с. 13-15).
Згідно умов договору сума кредиту 60500,00 грн, термін дії кредитного договору 36 місяців, остаточна дата повернення 03.11.2025.
Фіксована процентна ставка у розмірі 20% річних (п.1.2 Договору).
Договір підписаний відповідачем власноруч.
Додатком до договору№ 1 договору сторони погодили графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с.звор. бік 18-20).
Також відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого сума кредиту становить 60500,00 грн, термін кредитування 36 місяців, процентна ставка 20%. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 80929,88 грн (а.с.16-17). 
Банк виконав повністю умови договору надавши відповідачу кредитні кошти у сумі 60500 грн, що підтверджується меморіальним ордером №3683843 від 03.11.2022 (а.с. 22). 
Відповідно до детального розрахунку заборгованості за договором №2039347203 від 03.11.2022 станом на 15.01.2025 заборгованість відповідача становить 84748,08 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 59311,82 грн. та заборгованість за відсотками -25436,26 грн. (а.с. 11).
Із досудової вимоги, опису вкладення у цінний лист, списку згрупованих відправлень АТ «ОТП Банк» убачається, що позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, відповідно до якої АТ «ОТП Банк» вимагає протягом 30 днів усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість у розмірі простроченого борг, проте остання залишена без задоволення (а.с. 51).
Окрім цього, 04 жовтня 2021 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2037667757.
Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у сумі 7088,00 грн, зі сплатою відсотків у розмірі 0,01, з комісією за управління кредитом щомісячно у розмірі 3% від суми кредиту.
Сторонами також погоджено графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту та підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 35, 36).
Варто зазначити, що кредитний договір №2037667757 від 04.10.2021 та додатки до нього підписані відповідачем власноруч.
На виконання умов кредитного договору №2037667757 від 04.10.2021 AT «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав повністю, кошти надав, що підтверджується переказом коштів та рахунком-фактурою на придбання товару (а.с. 38).
Відповідно до детального розрахунку заборгованості за договором №2037667757 від 04.10.2021 станом на 17.01.2025 заборгованість відповідача становить 2616,69 грн, яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1127,98 грн; сума заборгованості за відсотками у розмірі 0.23 грн та заборгованості за комісією за розрахункове обслуговування у сумі 1488,48 грн (а.с. 12).
Із досудової вимоги, опису вкладення у цінний лист, списку згрупованих відправлень АТ «ОТП Банк» убачається, що позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, відповідно до якої АТ «ОТП Банк» вимагає протягом 30 днів усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість у розмірі простроченого борг, проте остання залишена без задоволення (а.с. 59-60).
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 становлять відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отримання на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договорами, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів. Зазначені договори недійсним не визнано.
Також, судом встановлено, що АТ «ОТП Банк» виконало умови договорів, які були підписаний відповідачем ОСОБА_1 власноруч, надавши підтвердження виконання умов кредитних договорів, а саме: меморіальний ордер за договором№2039347203 від 03.11.2022 на суму 60500 грн та рахунок-фактури на придбання товару за договором №2037667757 від 04.10.2021 на суму 7098 грн. Натомість, відповідач порушив умови договорів, не погашав щомісячні платежі по поверненню кредитних коштів, у визначені строки, допустив заборгованість щодо повернення кредитів.
Також варто зазначити, що згідно детальних розрахунків заборгованості за договорами вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість, що в свою чергу свідчить про визнання відповідачем боргу.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19).
Будь-яких заперечень щодо факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, суду не надав.
Отже з врахуванням наданих позивачем доказів, суд вважає доведеною заборгованість відповідача перед позивачем по тілу кредиту:
за кредитним договором №2039347203 від 03.11.2022 у сумі 59311,82 грн;
за кредитним договором №2037667757 від 04.10.2021 у сумі 1127,98 грн.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за кредитним договором №2039347203 від 03.11.2022 у сумі 25436,26 та за кредитним договором №2037667757 від 04.10.2021 у сумі 0.23 грн, суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом перевірено надані позивачем розрахунок заборгованості, які є чітким, повними та розгорнутими по окремим категоріям.
Як встановлено умовами кредитного договору №2039347203 від 03.11.2022 строк договору становить 36 місяців, тобто до 03.11.2025.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки нараховувались до 15.01.2025, а отже в межах строку договору та за погодженим сторонами розміром відсотків.
Також, із розрахунку заборгованості за кредитним договором №2037667757 від 04.10.2021 встановлено, що відсотки нараховані у межах строку кредитного договору та за погодженими сторонами розмірах.
Верховий Суд у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі №582/202/22 зазначив, що умови договорів про сплату відсотків за користування кредитами є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки оспорювані пункти договорів про розміри відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін (договори укладені в електронній формі, про умови договорів позивач була ознайомлена попередньо, а відтак вільно та свідомо погодилась виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами). Кредитний договір укладений на визначений термін, за якими позивач повинен сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що нараховані відсотки за кредитним договором №2039347203 від 03.11.2022 у сумі 25436,26 грн та за кредитним договором №2037667757 від 04.10.2021 у сумі 0.23 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Однак, суд не може погодитися з вимогою про стягнення комісії у розмірі 1488,48 грн за кредитним договором №2037667757 від 04.10.2021 з огляду на наступне.
Пунктом 1.1 договору №2037667757 від 04.10.2021 передбачено, що комісія за управління кредитом становить 3,00% щомісяця від суми виданого кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31).
Відтак, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.
Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі №686/14530/15.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21, якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої ст.11, частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду від 31.07.2025 у справі №199/441/21 зазначено, що положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається.
З матеріалів даної справи вбачається, що комісію у розмірі 3.00% щомісячно суми виданого кредиту за договором №2037667757 від 04.10.2021 було визначено як комісію, за управління кредитом.
Водночас, в матеріалах справи відсутній перелік послуг, які пов`язані з наданням кредиту та які повинні надаватись фінансовою установою, за які передбачалося б стягнення з позичальника такої комісії.
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитних договорів, то положення договорів про встановлення комісії, пов`язаної з наданням кредиту у розмірі є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі №727/5461/23.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 1488,48 грн слід відмовити з підстав їх необґрунтованості.
Відповідно до положень ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Вимог про визнання недійсним договору в повному обсязі, чи його частини, зокрема тієї що стосується нарахування відсотків за користування кредитом, відповідачем не заявлялось.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Оскільки відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «ОТП Банк» у загальному розмірі 85876,29 грн, в решті задоволення позовних вимог слід відмовити з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення.
Розподіл судових витрат.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 3028 грн. 00 коп.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача в загальному 85876,29 грн.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 2976,41 грн (85876,29 /87364,77*3028).
Керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 247, 263-265, 274, 279, 353-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» суму заборгованості в розмірі 85876 (вісімдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят шість) гривень 29 копійок, яка складається з:
заборгованості за кредитним договором №2039347203 від 03.11.2022 станом на 15.01.2025 у розмірі 84748,08 грн;
заборгованості за кредитним договором №2037667757 від 04.10.2021 станом на 17.01.2025 у розмірі 1128,21 грн.
У стягненні заборгованості за нарахованою комісією за кредитним договором №2037667757 від 04.10.2021 у розмірі 1488,48 грн - відмовити
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 2976 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят шість) гривень 41 копійка.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд міста Кам`янського шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо сторін у справі (учасники процесу):
Позивач: Акціонерне товариство «ОТП БАНК», місце знаходження за адресою: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, код ЄДРПОУ 21685166;. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 .
Дата складення судового рішення 06 липня 2026 року.

Суддя Наталія ЛЕВИЦЬКА