Гайворонський районний суд Кіровоградської області 
м.Гайворон, вул.Великого Кобзаря, 3 Кіровоградської області, 26300
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 385/399/26
2/385/214/26
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі: 
головуючого судді – Панасюка І.В.,
з участю секретаря судового засідання – Стародуба В.В.,
розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Гайворонського районного суду Кіровоградської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно резолютивної частини вироку Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03.11.2025 по справі №385/1557/25: “ ОСОБА_2 визнано винним і призначено за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік. 
З вироку суду вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28.07.2024 з вини ОСОБА_2 , був пошкоджений автомобіль марки “Skoda Kodiaq”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Відповідно до звіту №35 від 28.07.2024 р. вартість матеріального збитку, нанесеного у результаті ДТП власнику колісного транспортного засобу марки “Skoda Kodiaq”, р/н НОМЕР_1 складає 342379,00 грн. При цьому, позивачці відшкодована шкода Моторним (транспортним) страховим бюро України в розмірі 160000,00 грн., відповідно до Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”. Отже, до повного відшкодування збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, залишається не стягнутою сума в розмірі 182379 грн. (342379,00 - 160000,00=182379,00). 
Моральна шкода, завдана відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 , полягає у психологічному травмуванні від дорожньо-транспортної пригоди, що становило загрозу життю та здоров`ю її сину ОСОБА_2 , який законно керував належним їй автомобілем під час ДТП. Крім цього, душевні страждання були спричинені і неможливістю відновлення вартості пошкодженого автомобіля, яка була до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, так як лише сам факт “участі автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді” навіть при відновленні пошкоджень призводить до часткової втрати цінності (вартості) автомобіля. Також моральна шкода спричинена у вигляді душевних страждань, яких позивачка зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, так як внаслідок ДТП була втрачена якість життя та порушений її звичний ритм (неможливість пересуватись з допомогою автомобіля в період до його повернення за вироком суду та під час ремонту), тобто мало місце порушення нормальних життєвих зв`язків, що призвело до неможливості ведення активного громадського життя. Крім цього, поведінка винуватця ДТП завдала значних моральних втрат позивачу у вигляді спричинених незручностей, пов`язаних із витратами часу на організацію ремонту пошкодженого автомобіля (пошуками запасних частин), процесом досудового слідства, процесом страхового відшкодування спричиненої шкоди (витрати часу на оформлення документів та присутність під час обстеження пошкодженого автомобіля фахівцем), судовими процесами. 
Позивачка вважає за необхідне стягнути з відповідача 60000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що на думку позивачки є справедливим відшкодуванням у даному випадку. Розмір моральної шкоди, яку має відшкодувати відповідач ОСОБА_2 , на думку позивачки, не може вважатися явно завищеним чи надмірним для нього. 
Крім цього, проведення експертної оцінки вартості матеріального збитку замовлялось та оплачувалось позивачкою ОСОБА_1 в сумі 8000 грн.
Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 182379,00 грн., завдану моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн., витрати, понесені на проведення експертної оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 8000,00 грн. та судові витрати по справі, які складаються з судового збору та витрат по оплаті професійної правничої (правової) допомоги, пропорційно сумі задоволених позовних вимог.
Позивачка та її представниця в судове засідання не з`явились. Представниця позивачки надіслала суду клопотання розглянути справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, судову повістку не отримував, оскільки не проживає в зареєстрованому місці проживання, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву відповідач не надіслав.
Дослідивши та проаналізувавши в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин прийшов до наступних висновків.
З вироку Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03.11.2025 по справі №385/1557/25 вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним і призначено за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28.07.2024 з вини ОСОБА_2 , відбулося зіткнення з автомобілем марки “Skoda Kodiaq”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 (а.с. 7-10, 14). 
Відповідно до звіту №35 від 14.02.2026 р. вартість матеріального збитку, нанесеного у результаті ДТП власнику колісного транспортного засобу марки “Skoda Kodiaq”, р/н НОМЕР_1 складає 342379,00 грн. (а.с. 19-33).
Позивачці відшкодована шкода Моторним (транспортним) страховим бюро України в розмірі 160000,00 грн., відповідно до Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” (а.с. 16-17).
Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на ефективний засіб юридичного захисту.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед яких, зокрема, відшкодування завданих збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
При цьому, за змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України диспозитивність є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За нормами ч.1 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. 
Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Так, на момент вчинення ДТП відповідач на законних підставах користувався належним ОСОБА_3 транспортним засобом марки “Hyundai Elantra”, д.н.з. НОМЕР_2 , який був переданий йому у користування, тобто відповідач є особою, яка володіла транспортним засобом на відповідній правовій підставі - праві користування. 
Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої винною особою шкоди, вона зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року по справі 760/19377/15-ц (провадження № 61-2211 св 18). Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності підлягають встановленню всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення як підстави деліктної відповідальності, а саме: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).
Так, вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03.11.2025 у справі №385/1557/25 встановлена вина відповідача ОСОБА_2 як водія транспортного засобу марки “Hyundai Elantra”, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 28.07.2024 року з участю автомобіля “Skoda Kodiaq”, н/з НОМЕР_1 .
Отже, з відповідача необхідно стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) в розмірі 182379 грн. (342379,00 - 160000,00=182379,00). 
Проведення експертної оцінки вартості матеріального збитку замовлялось та оплачувалось позивачем ОСОБА_1 в сумі 8000 грн., що підтверджується договором № 35 від 26.01.2026; актом приймання-передачі наданих послуг №35 від 14.02.2026, квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.506612487.1 від 27.01.2026 (а.с. 18, 34, 38).
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення. Сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. 
Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачене ст. 23 ЦК України.
Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Так, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї (п. 1-2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Загальний порядок відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно роз`яснень, наведених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
За змістом п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При цьому, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03.11.2025 у справі №385/1557/25 доведено вину відповідача ОСОБА_2 як водія транспортного засобу марки “Hyundai Elantra”, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 28.07.2024 року. 
Разом з тим, моральна шкода не має чітких матеріальних ознак, а тому потребує її обґрунтування, яке б підтверджувало моральні страждання потерпілого, втрату нормальних життєвих зв`язків і необхідність від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відтак, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, душевні страждання, яких позивачка зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, так як внаслідок ДТП була втрачена якість життя та порушений її звичний ритм (неможливість пересуватись з допомогою автомобіля в період до його повернення за вироком суду та під час ремонту), спричинених незручностей, пов`язаних із витратами часу на організацію ремонту пошкодженого автомобіля (пошуками запасних частин), процесом досудового слідства, процесом страхового відшкодування спричиненої шкоди (витрати часу на оформлення документів та присутність під час обстеження пошкодженого автомобіля фахівцем), судовими процесами, ступінь вини відповідача, виходячи із засад розумності та справедливості, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, визначивши її в розмірі 30000 грн., що є доведеною та достатньою в конкретних обставинах справи.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 22-23, 1167 ЦК України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76-83, 89, 133, 137, 258-259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 182379,00 грн., завдану моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн., витрати, понесені на проведення експертної оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 8000,00 грн. та судові витрати по справі, які складаються з судового збору в сумі 3948,74 грн. та витрат по оплаті професійної правничої (правової) допомоги в сумі 10562,4 грн.
В решті позовних вимог про стягнення моральної шкоди - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:     Ігор ПАНАСЮК 

Дата документа 13.05.2026