Справа № 766/273/26
н/п 2-а/766/263/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2026 року місто Херсон
у складі: 
головуючого - судді Скрипніка Л. А., 
секретаря судового засідання - Бажанової В. М.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні міського суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження : АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
встановив:
Позивач звернувся до суду із даним позовом до суду із позовом в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 9/1410/3ВА видану 16.10.2025 року за частиною 3 статті 210 Кодексу України, якою накладено на громадянина ОСОБА_1 17.12.1968 штраф у сумі 17000,00 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, а також стягнути судові витрати.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 09.01.2026 року ОСОБА_1 від органу державної виконавчої служби дізнався, що постановою головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Юлія Володимирівна Малова відкрито виконавче провадження 79711599 та накладено арешт при примусовому виконанні постанови № 9/1410/ЗВА виданої 16.10.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 якою стягнуто зі ОСОБА_1 штраф в розмірі 34000 грн.
На підставі відповіді з Мінюсту Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції ( м. Одеса ) Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Херсоні яку він отримав 09.01.2026 р. і ознайомився з постановою по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення № 9/1410/3ВА виданої 16.10.2025 року, якою накладено на громадянина ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 штраф у сумі 1 7000 (сімнадцять тисяч) грн.
Постанова обґрунтована тим, що громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 змінивши місце проживання 17.05.2025 р.к. , а саме : в обліковій картці зазначена адреса : АДРЕСА_3 , яка не збігається із фактичним місцем проживання : АДРЕСА_4 в порушенні вимог ст. 1 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу », ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в умовах особливого періоду, протягом 7 днів не повідомив ТЦК , що є порушення пункту 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників , військовозобов`язаних та резервістів , затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року. чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст.210 Кодекс України про адміністративне правопорушення, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.
Позивач не погоджується з вищевказаною постановою, з огляду на наступне.
Він не отримував жодного повідомлення з викликом про розгляд його справи про адміністративне-правопорушення, яке було розглянуто Відповідачем 16.10.2025 року (без моєї участі) за результатами якого його притягнуто до адміністративної відповідальності. В зв`язку з чим вважає, що постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального законодавства.
Також позивач зазначає , що у вихідні дні 2025 року він дійсно виїжджав з міста Херсона на відпочинок до м. Миколаєва та Одеси , але будучи у м. Миколаєві дві - три доби він вважає , що це не є зміною місця його проживання щоб повідомляти про це ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В результативній частині постанови зазначено , що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 та в обліковій картці зазначена його адреса місця проживання АДРЕСА_3 . За цією адресою він мешкає з 1997 року до теперішнього часу і змінювати місце проживання наміру не має.
Отже, з огляду на не забезпечення процесуальних гарантій прав позивача, як особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді справи, розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП у його відсутність не тільки грубо суперечить вимогам чинного законодавства, але й позбавило позивача можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі право на захист.
27.01.2026 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідачі просили відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог.
Свою позицію відповідачі обґрунтували тим, що рішення про притягнення до адміністративної відповідальності було прийнято у цілковитій відповідності до норм матеріального права та з дотриманням адміністративної процедури. Зазначали, що 16 жовтня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 було винесено постанову №9/1410/ЗВА про адміністративне правопорушення, відповідно до змісту якого вбачається, що громадянин ОСОБА_1 будучи таким, що перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 але фактично з травня 2025 року проживає в АДРЕСА_3 як ВПО, в порушення вимог ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в умовах особливого періоду, змінив фактичне місце проживання, але протягом 7 днів не повідомив ТЦК, що є порушенням пункту 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року - Призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, тобто він порушив правила військового обліку вчинене в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 порушив ПРАВИЛА військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджені Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, згідно яких призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 8) у випадку зміни персональних даних, зазначених у пунктах 7 та 7- 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», повідомляти про такі зміни в семиденний строк через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або особисто шляхом прибуття до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу. 
Позивачем на момент складання протоколу та винесення оскаржуваної постанови даний обов`язок не здійснено, тому слід вважати, що ОСОБА_1 фактично проживав в м. Миколаєві. Позивач не дотримався вимог чинного законодавства та не став на військовий облік за новим місцем проживання та не виконав свій обов`язок в семиденний строк, а саме: з?явитись до місцевого районного ТЦК та СП та здійснити процедуру постановки на військовий облік. Крім того, під час складання протоколу гр-ну ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, а також повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 16.10.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується його власним підписом. На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, заперечень та пояснень ніяких не надав. Позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає в АДРЕСА_5 , а відтак, рішення про притягнення до адміністративної відповідальності було прийнято у цілковитій відповідності до норм матеріального права та з дотриманням адміністративної процедури, а тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Заяви, клопотання учасників справи. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).
Ухвалою суду від 13.01.2026 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, якою також задоволено клопотання позивача про поновлення процесуального строку на звернення до суду із розглядуваним позовом. 
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Так судом встановлено, що відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 9/1410/ЗВА від 16.10.2025 року , якою накладено на громадянина ОСОБА_1 17.12.1968 р. штраф у сумі 17000,00 грн. В тексті постанови вказано про порушення ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Постанова мотивована ти, що громадянин ОСОБА_1 будучи таким, що перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 змінив місце проживання 17.05.2025 року, а саме : в обліковій картці зазначена адреса: АДРЕСА_3 , яка не збігається із фактичним місцем проживання: АДРЕСА_4 , в порушення вимог Закону України « про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в умовах особливого періоду, протягом 7 днів не повідомив ТЦК, що є порушенням пункту 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів». Затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 13.12.2022 року, а саме «Призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку» тобто умисно порушив правила військового обліку в особливий період. 
Крім того посилалися на ПРАВИЛА військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року згідно якого призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: « у випадку зміни персональних даних, зазначених у пунктах 7 та 7-1 частини першої статті 7 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, повідомляти про такі зміни в семиденний строк через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або особисто шляхом прибуття до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу»
Вказаною постановою дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 210 КУпАП за кваліфікуючими ознаками « порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період»
Як на докази вчинення правопорушення послались на: «дані реєстру «Оберіг»» та «Протокол від 14.10.2025 року в якому порушник вказав про свою незгоду із вчиненим, проте жодних доказів протилежного не навів».
За наслідком постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень. 
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Так, в обґрунтування адміністративного позову ОСОБА_1 послався на таке:
-Позивач ОСОБА_2 не отримував жодного повідомлення з викликом про розгляд його справи про адміністративне правопорушення, яке було розглянуто відповідачем 16.10.2025 року беї його ( позивача) участі, що він вважає грубим порушенням норм процесуального права;
-В описовій частині постанови помилково зазначено про те, що позивач змінив своє фактичне місце проживання за адреси : АДРЕСА_3 , оскільки він вказує про те, що жодної адреси він не змінював, та завжди мешкав за вказаною адресою;
При цьому позивач не заперечив той факт, що у 2025 році у вихідні дні він дійсно виїздив до м. Миколаєва та м. Одеси проте виключно задля відпочинку на невеликий проміжок часу не змінюючи при цьому адреси свого фактичного місця проживання. 
Згідно ст. 5 ч. 1 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.
Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.
Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно із положеннями ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
При цьому суд зазначає, що Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАСУ).
Згідно ст. 62 Конституції України вина особа, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Саме на підставі доказів в справі про адміністративне правопорушення відповідач повинен був з`ясувати фактичні дані, на основі яких встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Разом із тим, до своїх заперечень відповідачі не надали жодних письмових доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема, як зазначено в мотивувальній частині оскаржуваної постанови «дані реєстру «Оберіг», з яких можна було надати належну оцінку мотивувальній частині винесення оскаржуваної постанови. Окрім цього, відповідачами не надано також «Протокол від 14.10.2025 року в якому порушник вказав про свою незгоду із вчиненим, проте жодних доказів протилежного не навів», хоча сам по собі протокол не може бути належним доказом винуватості особи, та підлягає оцінці поруч із іншими доказами по справі, обов`язок надання яких покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення ( ст. 251 КУпАП).
При цьому у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року.
Як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
При цьому, особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, яке полягає у наданні їй можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу пред`явленого їй обвинувачення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені, зокрема КУпАП.
Надання детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та забезпечення її права на захист є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду справи.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП).
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
При цьому, надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 по справі № 802/2236/17-а.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, його складові, в тому числі суб`єктивної сторони правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому відповідачем належними та допустимими доказами не доведена вина позивача у вчиненні правопорушення інкримінованого правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та ухвалення рішення про скасування оскарженої постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, з підстав, викладених вище.
Керуючись ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд, -

ухвалив:
Позов - задовольнити.
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 9/1410/ЗВА видану 16.10.2025 року за частиною 3 статті 210 Кодексу України, якою накладено на громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 штраф у сумі 17000,00 грн., а провадження у справі закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄРДПОУ НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять ) грн. 60 коп.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була у судовому засіданні з моменту отримання копії рішення.

Суддя	Л. А. Скрипнік