КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4751/2025 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Київ
Справа № 753/8810/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., 
за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року, постановлену у складі судді Колесника О.М.,
за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого листа №753/8810/19 від 24 липня 2024 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва на виконання рішення суду від 11 лютого 2021 року таким, що не підлягає виконанню.
Заяву обґрунтовано тим, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, а саме зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні нежитловим приміщенням (колясочною) площею 6,8 м2, розташованою на 3 поверсі в другому під`їзді будинку АДРЕСА_1 , шляхом звільнення приміщення від своїх речей, передачі дублікатів ключів від вхідних дверей, які розділяють коридор, в задоволенні решти вимог відмовлено, а також розподілено судові витрати.
На виконання даного рішення суду видано виконавчий лист та пред`явлено його до виконання.
Заявник вказує, що продав квартиру задовго до розгляду судом його заяви про перегляд заочного рішення суду, він не має права власності чи будь-якого іншого права на квартиру та будь-які пов`язані з нею приміщення вже більше 3-х років, а відтак, у нього немає можливості звільнити приміщення від будь-яких речей чи передати дублікати ключів від вхідних дверей, які розділяють коридор. Окрім того, вказав, що  ОСОБА_3  померла. За таких обставин виконати рішення суду неможливо, в зв`язку з чим заявник просить суд визнати виконавчий лист, виданий 24 липня 2024 року Дарницьким районним судом м. Києва по цивільній справі №753/8810/19 таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. 

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.
Вказує, що суд першої інстанції порушив строки розгляду заяви, передбачені ч.3 ст. 432 ЦПК України, якою передбачено розгляд заяви в десятиденний строк з дня її надходження, розглянув заяву через 34 дні, чим порушив норми матеріального та процесуального права.
Також суд не дослідив обставини справи, викладені у заяві, що мають вирішальне значення, про продаж ОСОБА_1 квартири 16 вересня 2021 року до набрання законної сили заочним рішенням суду від 11 лютого 2021 року у справі № 753/8810/19, а відтак ОСОБА_1 не є належним відповідачем, тому виконавче провадження підлягає закриттю.
Висновки суду про те, що « ОСОБА_1 було продано квартиру АДРЕСА_2 , а не нежитлове приміщення (колясочна) площею 6,8 кв.м., розташовану на 3 поверсі в другому під`їзді буд. АДРЕСА_1 , а відтак дані обставини не звільняють ОСОБА_1 від виконання судового рішення» є помилковими, оскільки заявник ніколи не мав права власності на вказане нежитлове приміщення, а тому не мав можливості його реалізувати.
Також, звертає увагу на те, що відповідач 2 ОСОБА_3 померла, що в даному випадку з огляду на викладене, унеможливлює виконання даного рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його заяви. При цьому зазначив, що, будучи власником квартири, він мав право за набувальною давністю користуватись і колясочною. Тому після продажу квартири не має жодного відношення і до цього нежитлового приміщення. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому судом визнано за можливе розглянути справу за їх відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи судом не встановлено інших підстав, передбачених ст. 432 ЦПК України для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки рішення Дарницького районного суду м. Києва винесено 11 лютого 2021 року, постанову Київського апеляційного суду ухвалено 06 липня 2021 року, тоді як квартира була продана ОСОБА_1 16 вересня 2021 року, тобто після набрання рішенням законної сили. Крім того, ОСОБА_1 було продано саме квартиру АДРЕСА_2 , а не нежитлове приміщення (колясочна) площею 6,8 м2, розташовану на 3 поверсі в другому під`їзді будинку АДРЕСА_1 , а відтак дані обставини не звільняють ОСОБА_1 від виконання судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, доводи заявника про наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з огляду на смерть іншого відповідача, продаж ним квартири, зміну місця проживання та не можливість виконання рішення суду є необґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.
Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частиною 1 ст. 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч.3 ст. 431 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. 
Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Як зазначив Верховний Суд у постановах, прийнятих у справах даної категорії, зокрема, від 13 березня 2019 року у справі № 755/388/15-ц , від 19 вересня 2018 року № 755/7805/13ц, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. 
Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, відшкодування моральної шкоди. 
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Зобов`язано відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні нежитловим приміщенням (колясочною) площею 6,8 м2, розташованою на 3 поверсі в другому під`їзді будинку АДРЕСА_1 , шляхом звільнення приміщення від своїх речей, передачі дублікатів ключів від вхідних дверей, які розділяють коридор. У задоволенні решти вимог відмовлено.
В задоволенні частини позову про відшкодування 10 000 грн. моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь держави 908 грн. 40 коп. судового збору.
Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою до апеляційного суду.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи Київським апеляційним судом, подавав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що він також звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення. У відзиві просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
При цьому будь-яких посилань на продаж квартири у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем ОСОБА_1 не наведено, натомість зазначено про неправомірні дії чоловіка позивача ОСОБА_2 , який протиправно проник у їхнє «спільне із сусідами приміщення».
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 був присутній, що вбачається із протоколу судового засідання від 06 липня 2021 року. 
Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року - залишено без змін.
29 квітня 2021 року ОСОБА_1 надіслав до суду заяву про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року, обґрунтовуючи заяву тим, що рішення було ухвалено без його участі.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року - залишено без задоволення.
27 вересня 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу виконавчого листа ( а.с. 161, т. 1).
24 липня 2024 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні нежитловим приміщенням (колясочною) площею 6,8 кв.м.,розташованою на 3 поверсі другому під`їзді будинку АДРЕСА_1 , шляхом звільнення приміщення своїх речей, передачі дублікатів ключів від вхідних дверей, які розділяють коридор.
14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою про визнання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва №753/8810/19 від 24 липня 2024 року таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що випадково дізнався про відкриття виконавчого провадження Дарницьким ВДВС у м. Києві від 02 серпня 2024 року №75670512 на підставі виданого виконавчого листа Дарницьким районним судом м. Києва №753/8810/19 від 24 липня 2024 року. 
Вважає, вказаний виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідач-2 ОСОБА_3 померла, а ОСОБА_1 16 вересня 2021 року продав квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому він є неналежним відповідачем, не має права власності чи будь-якого іншого права на квартиру та не має можливості звільнити приміщення від будь-яких речей чи передати дублікати ключів від вхідних дверей, які розділяють коридор. 
Крім того вказує, що Дарницький районний суд м. Києва незаконно видав виконавчий лист №753/8810/19 від 27 серпня 2024 року, оскільки заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року набрало законної сили 14 серпня 2023 року, тобто після залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року.
До заяви було додано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.10.2021 року, відповідно до якої 16 вересня 2021 року квартира АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. за реєстровим № 2800, була відчужена ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 . 

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа. Зазначені висновки викладені Верховним Судом у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 .
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що оскільки він продав квартиру АДРЕСА_2 у вересні 2021 року, тому вважає себе неналежним відповідачем, у якого відсутній обов`язок виконувати зазначене судове рішення.
Проте колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки вони висновків суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не спростовують.
Ухвалюючи рішення від 11 лютого 2021 року, суд вважав, що право позивача ОСОБА_2 було порушене з боку відповідача ОСОБА_1 , тобто предмет спору існував як на момент пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення. Тому задовольняючи позов, суд захистив порушене право позивача. 
Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 вчинити певні дії - залишено без змін.
Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/1529/15-ц.)
Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року було залишено без задоволення заяву відповідача від 29.04.2021 року про перегляд заочного рішення, оскільки підстав, визначених ч. 1 ст. 288 ЦПК України судом встановлено не було.
Отже, як суд апеляційної інстанції під час прийняття постанови 06 липня 2021 року, так і суд першої інстанції під час постановлення ухвали про залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення, перевіряли законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи та ухвалення рішення від 11 лютого 2021 року судом першої інстанції.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач, будучи присутнім в судовому засіданні 06 липня 2021 року при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 , був обізнаний про залишення рішення Дарницького районного суду м.Києва від 11 лютого 2021 року без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року.
Будучи також обізнаним про наявність у провадженні суду його нерозглянутої заяви від 29 квітня 2021 року про перегляд заочного рішення станом на час продажу квартири ( 16 вересня 2021 року), відповідач не повідомив суду про цю обставину.
Та обставина, що у період розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення та до постановлення ухвали від 14 липня 2023 року про залишення без задоволення заяви відповідача про перегляд заочного рішення, тобто до набуття рішенням суду законної сили, відповідач ОСОБА_1 продав квартиру за договором купівлі-продажу від 16 вересня 2021 року, не є підставою вважати ОСОБА_1 неналежним відповідачем на час ухвалення рішення суду від 11 лютого 2021 року.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він є неналежним відповідачем, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки належність відповідача визначається судом на момент ухвалення рішення суду про задоволення позовних вимог, а не на момент видачі виконавчого листа. 
Оскільки виконавчий лист було видано стягувачу після набуття рішенням суду законної сили, відсутні будь-які підстави вважати видачу виконавчого листа помилкою.

Враховуючи, що рішенням суду зобов`язано саме відповідача ОСОБА_1 вчинити певні дії (звільнити приміщення колясочної від особистих речей та передати позивачу дублікати ключів від вхідних дверей, які розділяють коридор), то доводи відповідача про те, що він продав квартиру, поряд з якою знаходилось приміщення колясочної, не має правового значення, адже не свідчить про виконання судового рішення, яке набуло законної сили чи про відсутність обов`язку боржника виконати рішення суду. 
Визначені процесуальним законом матеріально-правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню ( обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою) відповідачем в заяві та апеляційній скарзі не наведені.
Помилкове зазначення судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про набуття рішенням суду від 11 лютого 2021 року законної сили 06 липня 2021 року не вплинуло на правильність висновку суду про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Таким чином, за наявності судового рішення про зобов`язання усунути перешкоди та вчинити певні дії, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником ОСОБА_1 при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин.
Доводи відповідача про те, що суд розглянув заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з порушенням строків, не спростовує висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не встановлено підстав, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України, за яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
За змістом ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанов складено 28 травня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.