ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2026 р. Справа№ 911/1092/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Суліма В.В.
суддів: Коротун О.М. 
Майданевича А.Г. 

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.
за участю представників сторін: 
від позивача: Рябченко О.В.;
від відповідача: не прибув,
розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради 
на рішення Господарського суду Київської області від 27.01.2026 року (повний текст рішення складено 11.02.2026 року)
у справі №911/1092/25 (суддя Ярема В.А.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»
до Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради
про стягнення 3 198 772,97 грн,-

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради (далі - відповідач) про стягнення 3 198 772,97 грн основного боргу. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення вимог чинного законодавства України та умов типового договору розподілу природного газу, відповідач не здійснив оплату величини вартості перевищення річної замовленої потужності, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 3 198 772,97 грн.
Рішенням Господарського суду Київської області від 27.01.2026 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» 3 198 772,91 грн основного боргу та 38 385,27 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.01.2026 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, статей 162, 236 Господарського процесуального кодексу України.
Так, за твердженням скаржника, у представника позивача відсутності належні повноваження на підписання позовної заяви. Суд першої інстанції залишив поза увагою наявність очевидного дефекту представництва, зокрема виконуючий обов`язки директора Київської філії Товариства мав право передоручити представляти інтереси позивача, підписувати позовні заяви та засвідчувати копії документів іншим працівникам Київської філії Товариства (особам, що перебувають у трудових відносинах з Філією). Проте Рябченко О.В. є виключно «зовнішнім» адвокатом та не перебуває у трудових відносинах з позивачем.
Водночас, скаржник наголосив, що відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 24.01.2023 року № 120 «Про врегулювання деяких питань щодо особливостей розрахунків за розподіл природного газу під час дії воєнного стану», було встановлено імперативні пільгові умови розрахунків для виробників теплової енергії.
Зазначеною Постановою (з урахуванням змін, внесених постановами НКРЕКП у 2023-2024 роках) чітко визначено, що на період дії воєнного стану та до кінця календарного року, в якому його буде припинено або скасовано, до споживачів природного газу, що здійснюють виробництво теплової енергії, не застосовуються норми Кодексу ГРМ в частині нарахування вартості перевищення замовленої потужності із застосуванням підвищувальних (штрафних) коефіцієнтів.
Крім того, скаржник вказав, що відхиливши аргументи відповідача щодо правомірності подання заяви від 18.10.2023 року про зміну величини річної замовленої потужності в статусі «нового споживача», суд першої інстанції ухвалив рішення, що ґрунтується виключно на припущеннях позивача. 
Разом зим, за твердженням представника скаржника за жодного з можливих тлумачень статусу підприємства (чи то новий, чи то існуючий споживач), чинне законодавство не передбачає нарахування заявленої суми боргу (3198772,91 грн) позовні вимоги ґрунтуються на нарахуваннях, здійснених Оператором ГРМ із грубим порушенням процедури та строків, передбачених публічним договором.
Водночас, представник відповідача зазначив, що чинне законодавство не наділяє Оператора ГРМ правом «самостійно коригувати» чи ігнорувати своєчасно подані заяви споживача. Розрахунок вартості перевищення, здійснений позивачем на базі свавільно визначених ним обсягів, є неправомірним.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Коротун О.М., Майданевич А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 27.01.2026 року у справі №911/1092/25.
18.03.2026 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що відповідач під час розгляду справи по суті не висловлював жодного сумніву в представництві інтересів позивача адвокатом Рябченко О. В., проти заперечень попереднього представника відповідача, наданих останнім під час підготовчого провадження щодо нібито підписання позовної заяви особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано, як наявними підставами для залишення позовної заяви без розгляду.
Так, до позовної заяви, була додана також електронна довіреність позивача сформована підсистемою Електронного суду ЄСІТС та видана на ім`я Рябченка О. В. (без обмеження строку її дії).
При цьому, за твердженням представника позивача, норми діючого законодавства, зокрема, але не виключно, Господарського процесуального кодексу України, не встановлюють заборону видавати довіреність адвокату для представництва інтересів свого роботодавця в суді; не містять обов`язку зазначати у довіреності виданій адвокату, відомості про його перебування з довірителем у трудових відносинах; не містять обв`язку долучати до позовної заяви документи на підтвердження того, що адвокат є працівником юридичної особи (її відокремленого підрозділу), інтереси, якої він представляє.
Водночас, представник позивача наголосив, що доводи представника відповідача, що суд 1 інстанції допустив фундаментальне порушення норм матеріального права (п. 3 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України) - не застосувавши закон, який підлягав застосуванню, а саме спеціальну норму прямої дії, що регулює розрахунки підприємств теплокомуненерго під час воєнного стану (Постанова № 120) є надуманими, безпідставними та помилковими.
Крім того, за твердженням представника позивача, системний аналіз Кодексу ГРМ свідчить про те, що «новим споживачем» є новий власник об`єкта споживання або ж особа, яка підключила новостворений об`єкт споживання до системи.
У випадку із відповідачем, обсяг замовленої потужності природного газу на 2023 рік залишився на рівні уточнених ним заявок на величину річної замовленої потужності, поданих попередньому Оператору ГРМ (АТ «Київоблгаз») відповідно до пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу, та не потребував уточнення у зв`язку із зміною Оператора ГРМ.
Враховуючи вищевикладене, представник позивача зауважив, що у зазначеному випадку відповідач не може вважатися «новим споживачем».
При цьому, представник позивача вказав, що представник відповідача, із загального масиву встановлених та підтверджених доказами фактів наводить лише вигідний йому факт визначення позивачем річної замовленої потужності на 2024 рік за актом від 30.09.2023 року, але свідомо не наводить того, що відповідач сам змінив таку потужність подавши позивачу заяву від 18.10.2023 року, Таким чином, ні якого парадоксу в нарахуваннях позивача не існує. Видимість парадоксу створена штучно представником відповідача з метою введення в оману суду апеляційної інстанції.
Разом з цим, твердження про нібито недобросовісну поведінку позивача, пряме порушенням Розділу VI Типового договору, невиконання Оператором ГРМ обов`язку щодо щомісячного інформування та виставлення рахунків, позбавлення відповідача можливості своєчасно виявити розбіжності в розрахунках замовленої потужності, ініціювання процедури врегулювання спору або скоригування режиму споживання газу об`єктами тепломережі, тощо, як й весь зміст апеляційної скарги в цілому, не відповідає дійсності та є надуманими відповідачем.
Таким чином, за твердженням представника позивача, на відміну від хибних тверджень відповідача, судом 1 інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, що ґрунтується на засадах верховенства права, а також існуючих доказах які містяться у матеріалах справи. 
Представник позивача в судовому засіданні 22.04.2026 року Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Представник скаржника в судове засідання 22.04.2026 року Північного апеляційного господарського суду не прибув. Про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (наявні в матеріалах справи). 
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні. 
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» та Комунальним підприємством "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради діють відносини щодо надання послуг з розподілу природного газу газорозподільними системами позивача, комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, які регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494 (далі - Кодекс ГРМ).
Положеннями пункту глави 1 розділу VІ Кодексу ГРМ встановлено, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2498 від 30.09.2015 року (зі змінами) (далі - НКРЕКП) затверджено Типовий договір розподілу природного газу, текст якого викладено на офіційному сайті НКРЕКП, сайті оператора ГРМ в мережі Інтернет: https://kv.grmu.com.ua.
Так, шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання від 01.09.2023 року №04490DJTFTHT018 до умов договору розподілу природного газу що відповідає Типовому (далі - договір) між сторонами було укладено договір розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) №04490DJTFTHT018.
Пунктом 1.1 договору передбачено, що він є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.
Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Кодексу ГРМ, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року (п. 1.2 договору).
Відповідно до п. 1.3 договору останній є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Послуга з розподілу природного газу - послуга оператора ГРМ, яка надається споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача (п. 1.4. договору).
Згідно п. 2.1 договору Оператор ГРМ зобов`язується надавати споживачу послуги з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.
Відповідно до п. 2.3. договору розподілу природного газу, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газорозподільних систем.
Оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1 договору).
Згідно п. 6.3 договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.
Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
Відповідно до п. 6.5 договору у випадку якщо споживач, що не є побутовим, в установленому Кодексом ГРМ порядку самостійно здійснив замовлення величини річної потужності по всіх його об`єктах (об`єкту) в газорозподільній зоні відповідного оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік та фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність, споживач, що не є побутовим, зобов`язаний з моменту перевищення фактичного обсягу над заявленим здійснювати оплату вартості перевищення річної замовленої потужності, велична якої визначається за формулою: Вм = К х Т х ?, де, зокрема:
к = 1,1 - у випадку замовлення річної потужності (на період до завершення повного календарного року споживання природного газу) новим споживачем, що не є побутовим, та/або для потреб нового об`єкта споживача;
к = 1,5 - у випадку замовлення річної потужності споживачем, що не є побутовим;
Т - тариф на розподіл природного газу оператора ГРМ, встановлений регулятором;
? = різниця між фактичним обсягом використання потужності (протягом календарного року), що визначається виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу з початку календарного року до місяця надання послуг (включно), та річною замовленою споживачем потужністю.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач на виконання вимог п. 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ в акті приймання-передачі природного газу №ОГ00128261 від 30.09.2023 року повідомив відповідача, зокрема, про величину річної замовленої потужності як на 2023 рік, так і на 2024 рік у обсязі 8 258 320,50 м куб, у тому числі і у місячному обсязі 688193,37 м. куб що підтверджується копію підписаного обома сторонами акта приймання-передачі природного газу №ОГ00128261 від 30.09.2023 року (наявний в матеріалах справи).
18.10.2023 року відповідач звернувся до позивача з заявою за вхідним №СЛ-КОФ/100.5.1-118-23 щодо коригування річної замовленої потужності розрахованої оператором ГРМ на 2024 рік у бік зменшення та визначення її в об`ємі 8243885,19 м3, сумарно по 13-ти вказаних у такій заяві об`єктах, і з розбивкою потужності по кожному такому об`єкту, числі і по вказаних у такому листі точках обліку, зокрема: СПДЧ-12 (пожежники), м. Вишгород, вул. Шолуденка, 19 - 31 203,13 м3; дахова котельня, с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34 - 51 081,01 м3.
Водночас, як зауважив позивач та не заперечується скаржником, із 13-ти належних йому об`єктів споживання, для яких згідно заяви від 18.10.2023 року він визначив/уточнив сумарний об`єм замовленої потужності на 2024 рік, два об`єкти в означеному році не формували такий об`єм потужності у зв`язку із їх включенням з 01.11.2023 року до персоніфікованих даних нових споживачів, а саме:
- об`єкт у м. Вишгород, вул. Шолуденка, 19 із визначеним для нього відповідачем у заяві від 18.10.2023 року обсягом потужності - 31 203,13 м.куб.;
- об`єкт у с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34 із визначеним для нього відповідачем у заяві від 18.10.2023 року обсягом потужності - 51 081,01 м.куб.
Вищевказане підтверджується копіями зав-приєднання №0449122DG2HB018 від 01.11.2023 року та №044918QDCNHT018 від 01.11.2023 року (наявні в матеріалах справи).
Так, згідно із вказаною замовленою відповідачем величиною потужності протягом січня-грудня 2024 року сторонами було складено та підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг) щодо розподілу природного газу (потужність) щомісячно в об`ємі 680 133,42 м3. 
Разом з цим, за твердженням позивача, як вбачається з звітів про фактичний обсяг використання потужності у 2024 році та копій підписаних обома сторонами актів приймання-передачі газу за січень-березень, жовтень-грудень 2024 року, відповідачем протягом вказаних місяців була перевищена величина річної замовленої потужності - 8 161 601,05 м3, оскільки фактичний обсяг споживання сумарно по всіх об`єктах відповідача за 2024 рік станом на 31.12.2024 року склав 9354282,97 м3.
Отже, згідно з викладеними у позові аргументами позивача величина перевищення замовленої потужності станом на 31.12.2024 року склала 1 192 681,94 м3 та визначена наступним чином: 9 354 282,97 м3 - 8 161 601,05 м3 = 1 192 681,94 м3.
Обґрунтовуючи розрахунок вартості такого перевищення, позивач вказав, що відповідно до постанови НКРЕКП від 22.12.2022 року №1944 (набрання чинності з 01.01.2023 року) для Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» тариф на послуги розподілу природного газу встановлено у розмірі 1,49 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ), відтак 1 192 681,94 м3 х (1,49 грн/м3 (без ПДВ) х 1,5) = 1 192 681,94 м3 х 2,235 грн/ м3 (без ПДВ) = 2665644,14 грн (без ПДВ) та 3 198 772,97 грн з ПДВ.
07.01.2025 року позивач з метою досудового врегулювання спору звернувся до відповідача з відповідним листом та доданим до нього актом наданих послуг від 31.12.2024 року на суму 3 198 772,97 грн з проханням оплатити вказану суму. 
Згідно з доводами позивача на вказаний лист відповідач своїм листом від 13.01.2025 року №115/08 повідомив про необхідність анулювання надісланого йому акту наданих послуг від 31.12.2024 року, стверджуючи, що річна замовлена потужність на 2024 рік була замовлена позивачем та у такому випадку нарахування вартості перевищення річної замовленої потужності не здійснюється, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Приписами частин 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частинами 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Відносини між суб`єктами ринку природного газу в Україні регулюються, зокрема, Законом України "Про ринок природного газу", Правилами постачання природного газу (надалі Правила), Кодексом газотранспортної системи, Кодексом газорозподільних систем.
Кодекс ГТС є регламентом функціонування ГТС України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування ГТС України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності.
Пункт 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС визначає договір транспортування як договір, укладений між оператором ГТС та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор ГТС надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору ГТС вартість отриманих послуг (послуги).
Відповідно до абзаців 10-12 пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно має зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році.
Така інформація надається споживачеві шляхом розміщення її, зокрема, у актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими).
Споживач, що не є побутовим, має право, зокрема, не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому, подати оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах з розбивкою по кожному об`єкту в газорозподільній зоні відповідного оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік. У такому разі, якщо фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність сумарно по всіх його об`єктах, величина перевищення має бути сплачена споживачем за півторакратною вартістю тарифу на розподіл природного газу на користь Оператора ГРМ відповідно до договору розподілу природного газу.
Згідно з абзацами 1, 2, 8 пункту 3 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, зокрема, у разі здійснення споживачем, що не є побутовим, замовлення річної потужності відповідно до абзацу дванадцятого пункту 2 або абзацу другого пункту 5 цієї глави споживач, що не є побутовим, має право одноразово з 10 липня по 15 вересня розрахункового календарного року подати оператору ГРМ заявку на уточнення (збільшення/зменшення) величини замовленої річної потужності сумарно по всіх його об`єктах у газорозподільній зоні відповідного оператора ГРМ на поточний календарний рік, з урахуванням положень пункту 5 цієї глави.
У такому випадку оператор ГРМ здійснює перерахунок місячної вартості послуги розподілу природного газу відповідно до пункту 1 цієї глави за весь календарний рік.
У випадках укладення договору розподілу природного газу у зв`язку з початком провадження господарської діяльності з розподілу природного газу на території місцезнаходження об`єкта газопостачання споживача іншим оператором ГРМ та якщо річна замовлена потужність споживача визначалась відповідно до абзацу дванадцятого пункту 2 або абзацу другого пункту 5 цієї глави, новий оператор ГРМ враховує обсяги використання такої потужності споживачем з початку календарного року.
Статтею 12 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
Частинами 1, 2 статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» унормовано, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.
За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.
Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.
Договір розподілу природного газу є публічним.
За змістом частин 1, 2 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом ГТС та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується регулятором.
Таким чином, укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.
Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з матеріалів справи, усі акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) щодо розподілу природного газу (потужності) у січні-грудні 2024 року були підписані відповідачем без жодних заперечень стосовно визначеного у цих актах обсягу потужності - 680 133,42 м.куб., та відповідно сформованої до оплати вартості цього обсягу (наявні в матеріалах справи).
При цьому, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні статей 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказів невиконання позивачем зобов`язань з розподілу газу у січні-грудні 2024 року у щомісячному обсязі - 680 133,42 м.куб., що загалом за 12 місяців склало 8 161 601,05 м.куб. та відповідає замовленій відповідачем шляхом уточнення згідно заяви від 18.10.2023 величині річної потужності без обсягів потужності по вказаних вище двох об`єктах (8 243 885,19 м.куб.- 31 203,13 м.куб.- 51 081,01 м.куб. = 8 161 601,05 м.куб.).
Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, фактично використана відповідачем за вказаний рік потужність у загальному обсязі по 11 об`єктах склала 9 354 282,97 м.куб., тобто на 1 192 681,92 м.куб. більше ніж замовлена відповідачем шляхом уточнення згідно заяви від 18.10.2023 величина річної потужності без обсягів потужності по двох об`єктах, включених з 01.11.2023 до персоніфікованих даних нових споживачів, - 8 161 601,05 м.куб, що підтверджується звітом про фактичний обсяг використання потужності у 2024 році та копій підписаних обома сторонами актів приймання-передачі газу за січень-березень, жовтень-грудень 2024 року (наявні в матеріалах справи). 
Крім того, матеріли справи не містять належних та допустимих доказів, подання відповідачем з 10 липня по 15 вересня розрахункового 2024 року оператору ГРМ заявки на уточнення, зокрема збільшення до 9 354 282,97 м. куб. величини замовленої річної потужності сумарно по всіх його 11-ти об`єктах на такий поточний календарний рік.
Водночас зі змісту підписаного 30.09.2024 року обома сторонами акта приймання-передачі газу за вересень 2024 року слідує, що величина річної замовленої потужності на 2024 рік склала 8 161 601,05 м. куб., у тому числі у щомісячному обсязі - 680 133,42 м.куб.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач не спростував та не заперечив ані обсягів фактично використаної ним у 2024 році потужності по 11-ти об`єктах, ані того, що він: не звертався у передбачений кодексом ГРМ строк для уточнення таких обсягів на поточний рік; підписав усі акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) щодо розподілу природного газу (потужності) та усі акти приймання-передачі газу, зокрема і за вересень 2024 року без жодних зауважень стосовно вказаних у таких актах щомісячного обсягу розподіленого газу - 680 133,42 м.куб., який склав річний замовлений обсяг потужності 8 161 601,05 м.куб. на 2024 рік.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що фактичне перевищення КП "Вишгородтепломережа" у 2024 році обсягів (величини) замовленої на вказаний рік потужності породжує для такого споживача передбачений абзацом 12 пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ грошовий обов`язок по сплаті на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії величини такого перевищення - 1 192 681,92 м.куб., за півторакратною вартістю тарифу на розподіл природного газу, який згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31.12.2022 року №1944 встановлено позивачу у розмірі 1,49 грн за 1 м.куб. на місяць (без урахування ПДВ), що загалом складає 3198 772,91 грн з ПДВ (1 192 681,92 м.куб.*2,235 (1,49*1,5) + 20% ПДВ = 3 198 772,91).
Твердження скаржника щодо неправомірного відхилення аргументі відповідача щодо правомірності подання заяви від 18.10.2023 року про зміну величини річної замовленої потужності в статусі «нового споживача», яке ґрунтується виключно на припущеннях позивача, колегія суддів не визнає переконливими доводами, з огляду на наступне. 
Відповідно п. 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ у випадку якщо річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, нарахування оператором ГРМ вартості перевищення замовленої потужності не здійснюється.
Тобто передбачене вище правило застосовується у разі, якщо річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача, у тому числі і для розрахунків за надані послуги визначена саме оператором ГРМ, а не споживачем, та виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року.
Так, як було зазначено вище, позивачем на 2024 рік було замовлено потужність у обсязі 8 258 320,50 м.куб на підставі акту від 30.09.2023 року, яка надалі була змінена відповідачем згідно заяви від 18.10.2023 року шляхом уточнення такої величини до 8 243 885,19 м.куб. сумарно по 13-ти об`єктах, яка без обсягів потужності по двох об`єктах, включених з 01.11.2023 року до персоніфікованих даних нових споживачів, склала загалом 8 161 601,05 м.куб.
При цьому, колегія суддів відзначає, що для розрахунку вартості наданих відповідачу послуг розподілу газу (потужності) у 2024 році сторонами у підписаних ними актах було погоджено та визначено місячний обсяг - 680 133,42 м.куб., як 1/12 частину річного обсягу - 8 161 601,05 м.куб., тоді як визначений первинно позивачем обсяг річної потужності - 8 258 320,50 м.куб. для розрахунку між сторонами не застосовано.
Підписуючи акти розподілу газу, відповідач не надав жодних заперечень стосовно визначеного у цих актах місячного обсягу - 680133,42 м.куб., який є меншим від того, який би міг складати у разі визначення річної потужності у обсязі 8 258 320,50 м.куб. або 8 243 885,19 м.куб.
Вказані акти чи зазначені в них дані щодо обсягів природного газу позивачем у судовому порядку не оскаржені та не скасовані.
Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що річна потужність на 2024 рік була замовлена саме відповідачем у порядку її уточнення згідно з абзацом 12 пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, а тому пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що розрахунок вартості перевищення, здійснений позивачем на базі свавільно визначених ним обсягів.
Водночас, колегія суддів зауважує, що за змістом наведених вище приписів Кодексу ГРМ та положень договору розподілу природного газу від 01.09.2023 року величина замовленої річної потужності визначається з усіх належних споживачу об`єктів та слугує для обрахунку розміру плати за послугу з розподілу газу (потужності).
Тобто така величина за своєю правовою природою та метою не може визначатись від об`єктів, що споживачу не належать та/або є такими, що включені до персоніфікованих даних інших споживачів.
Крім того, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що він є новим споживачем по відношенню до позивача, як нового оператора ГРМ, оскільки, приписи Кодексу ГРМ не визначають як нового споживача саме ту особу, яка уклала договір з оператором ГРМ, у тому числі і внаслідок початку провадження ним господарської діяльності з розподілу природного газу на території місцезнаходження об`єкта газопостачання споживача.
Пункт 5 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, на який здійснено посилання відповідачем, передбачає правила визначення новим споживачем річної замовленої потужності, попри те означений пункт, як і загалом весь вказаний кодекс не надає визначення поняттю «новий споживач».
Так, відповідно до пункту 5 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ для нового споживача, що не є побутовим, та/або його об`єкта річна замовлена потужність споживача (його об`єкта) визначається споживачем за його заявою, але не менше обсягів, визначених абзацом четвертим пункту 4 цієї глави.
Річна замовлена потужність нового споживача, що не є побутовим, та/або його об`єкта визначається за його заявою, яка визначає річну замовлену потужність окремо на перший (поточний) та другий (наступний) календарні роки. При цьому такий споживач має право одноразово подати оператору ГРМ заяву на зміну величини річної замовленої потужності на другий (наступний) календарний рік з 01 жовтня по 20 жовтня року, що передує наступному календарному року.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, попри відсутність у такому пункті та у Кодексі ГРМ визначення поняття «новий споживач», зміст наведених у ньому приписів у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що новим споживачем є новий власник об`єкта споживання або ж особа, яка підключила новостворений об`єкт споживання до системи.
Водночас, заява-приєднання відповідача від 01.09.2023 року не містить визначеної відповідачем річної замовленої потужності окремо на перший (поточний) та другий (наступний) календарні роки, тоді як вказану у такій заяві величину - 3 084 950,98 м.куб., як і посилання відповідача на відповідне числове значення, як на величину за обидва роки, суд оцінює критично як такі, що суперечать встановленим вище обставинам справи, зокрема в частині підписання обома сторонами акта від 30.09.2023 із визначеними у цьому акті розмірами річної замовленої потужності на 2023-2024 роки.
При цьому, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, що заяву-приєднання від 01.09.2023 року відповідачем підписано стосовно розподілу газу (потужності) на інші об`єкти, аніж ті, які у нього обліковувались у попередні роки, зокрема і протягом 2023 року.
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що відповідач у поданій позивачу заяві від 18.10.2023 року просив уточнити визначену саме позивачем величину замовленої потужності на 2024 рік, а не будь-якої іншої потужності, у тому числі у обсязі 3 084 950,98 м.куб. і, як стверджує сам відповідач, визначеної ним самостійно як новим споживачем.
Так, за правилами наведеного вище пункту 5 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ новий споживач має право змінити величину річної потужності, замовлену першочергово саме таким новим споживачем, а не визначену оператором ГРМ.
Тоді як, відповідач заявою від 18.10.2023 року просив змінити величину потужності, замовлену першочергово не ним, а оператором ГРМ.
Тобто, зменшення (зміна) замовленої відповідачем річної потужності відбулась відповідно до вимог Кодексу ГРМ та договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, виходячи з фактично наявних у відповідача об`єктів, на які ним було замовлено потужність на 2024 рік.
При цьому, колегія суддів відзначає, що позивач не здійснював коригування на свій розсуд обсягу величини річної замовленої відповідачем потужності на 2024 рік, вказане відбулось у зв`язку із вилученням у відповідача двох його об`єктів, які перейшли до нових споживачів, що підтверджується підписаними між сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг) за 2024 рік лише по 11 об`єктах відповідача.
Відповідно до п. 6 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ якщо в результаті реконструкції чи технічного переоснащення вже підключеного до ГРМ об`єкта та/або зміни форми власності чи власника цього об`єкта є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних споживача або укладання договору розподілу природного газу з новим власником, споживач (замовник) повинен самостійно звернутися до Оператора ГРМ з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору розподілу природного газу.
За відсутності зауважень або після їх усунення Оператор ГРМ протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви (або дати усунення зауваження) повідомляє споживача про коригування персоніфікованих даних, а для нового споживача надає (підтверджує) сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу.
Зроблені висновки суду ґрунтуються зокрема і на тому, що за змістом наведеного раніше абзацу 8 пункту 3 глави 6 розділу VI Кодексу новий оператор ГРМ враховує обсяги використання такої потужності споживачем з початку календарного року як для випадку, коли річна замовлена потужність споживача визначалась відповідно до абзацу дванадцятого пункту 2, так і для випадку, коли така величина визначалась новим споживачем згідно абзацу другого пункту 5 цієї глави.
Тобто, за змістом такого пункту та приписів Кодексу ГРМ зміна оператора ГРМ не свідчить про автоматичне надання споживачу статусу нового у відносинах із такими новим оператором та спростовує доводи скаржника, що він є новим споживачем, а визначення ним величини замовленої потужності на 2024 рік здійснено саме у порядку абзацу четвертий пункту 5 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ.
При цьому, колегія суддів приймає до уваги твердження позивача, що відповідач до 01.09.2023 року вже був існуючим споживачем за укладеним з попереднім оператором ГРМ - АТ «Київоблгаз» договором розподілу природного газу №09420DJTFTDT016 від 01.01.2016 року.
Зазначені обставини, за доводами позивача, підтверджуються рішенням Господарського суду Київської області від 05.03.2024 року у справі №911/71/24 про стягнення з КП «Вишгородтепломережа» на користь АТ «Київоблгаз» заборгованості за квітень-серпень 2023 року.
Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміна оператора ГРМ у зв`язку із законодавчо врегульованим початком провадження господарської діяльності з розподілу природного газу на території місцезнаходження об`єкта газопостачання споживача новим оператором не формує правовий зміст правонаступництва, а тому останнє не підлягає дослідженню в межах розгляду даної справи. 
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань не надав, доводи позивача не спростував. У відповідача наявне грошове зобов`язання перед позивачем зі сплати нарахованих позивачем сум, що нараховані останнім у зв`язку з перевищенням відповідачем договірних потужностей за договором.
Твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 24.01.2023 року № 120 «Про врегулювання деяких питань щодо особливостей розрахунків за розподіл природного газу під час дії воєнного стану», було встановлено імперативні пільгові умови розрахунків для виробників теплової енергії. Зазначеною Постановою (з урахуванням змін, внесених постановами НКРЕКП у 2023-2024 роках) чітко визначено, що на період дії воєнного стану та до кінця календарного року, в якому його буде припинено або скасовано, до споживачів природного газу, що здійснюють виробництво теплової енергії, не застосовуються норми Кодексу ГРМ в частині нарахування вартості перевищення замовленої потужності із застосуванням підвищувальних (штрафних) коефіцієнтів, колегія суддів не визнає переконливими доводами, з огляду на наступне.
Так, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, що відповідач у 2024 році був віднесений до Спеціального Переліку МЕУ.
Системний аналіз Постанови № 120 свідчить про те, що віднесення відповідача до Спеціального Переліку МЕУ та знаходження його в цьому переліку протягом 2024 року є невід`ємною додатковою підставою для застосування до споживача, що здійснює виробництво теплової та електричної енергії коефіцієнту за перевищення річної замовленої потужності його об`єктів на рівні 1.
При цьому, колегія суддів приймає до уваги посилання позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що під час розгляду справи в суді 1 інстанції відповідач не висловлював таку свою позицію щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень Постанови № 120 та не надавав з цього приводу підтверджуючих зазначені обставини докази.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог. 
Щодо твердження скаржника, що у представника позивача були відсутні належні повноваження на підписання позовної заяви, колегія суддів відзначає наступне. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
В ч. 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Як визначено в ч. 4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, може бути, зокрема, довіреність.
У ч. 5 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Суд апеляційної інстанції в даному випадку бере до уваги правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.07.2020 року у справі №905/2203/19, від 13.08.2021 року у справі №910/21107/20, від 25.11.2021 року у справі №910/8486/21 та від 16.02.2022 року у справі №910/9150/21.
Зокрема, у постановах від 16.02.2022 року у справі №910/9150/21, від 13.07.2020 року у справі №905/2203/19 та від 13.08.2021 року у справі №910/21107/20: Верховний Суд зазначив, що ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України встановлює загальне правило, згідно з яким у випадку, якщо позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви суд першої інстанції постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Поряд з цим, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Процесуальний закон допускає дві форми поведінки суду у разі встановлення порушень/недоліків щодо особи/повноважень особи, яка підписала позовну заяву/заяву/скаргу тощо, а саме: залишення без руху позовної заяви/заяви/скарги із наданням заявнику строку для усунення відповідних недоліків або повернення цієї заяви.
З огляду на наведені положення процесуального закону, суд має залишити позовну заяву/заяву/скаргу без руху, відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, у разі наявності у суду сумніву у достовірності, достатності та належності доказів стосовно повноважень особи, що її підписала, надавши заявнику строк для усунення відповідних недоліків.
У протилежному випадку, зокрема за відсутності доказів повноважень особи, що підписала позовну заяву/заяву/скаргу, у суду відсутні підстави для залишення її без руху відповідно до положень ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, а суддя у цьому випадку, відповідно до п.1 ч. 5 ст. 174 цього Кодексу, повертає позовну заяву і додані до неї документи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.07.2020 року у справі № 905/2203/19 та від 13.08.2021 року у справі № 910/21107/20 вказано, що
Постановляючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд послався на те, що позовну заяву підписано та подано адвокатом Рябченком Олександром Володимировичем, а до позовних матеріалів додано копію виданого вказаному адвокату свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копію довіреності від 28.01.2025 року виданої, зокрема, на ім`я Рябченка Олександра Володимировича виконуючим обов`язки директора Київською філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України».
Тобто, адвокат надав до суду належні докази своїх повноважень, передбачені діючим законодавством.
При цьому, колегія суддів відзначає, що вимог стосовно надання документів на підтвердження перебування у трудових відносинах адвоката з особою, яку він представляє у суді, процесуальне законодавство не містить, як і не визначає закон обов`язкової наявності таких трудових відносин у разі представництва інтересів адвокатом на підставі довіреності. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приймає як належне твердження позивача, викладене у відзиві на апеляційну скаргу, що підстави для витребування судом у адвоката, який представляє інтереси позивача, додаткових документів щодо його повноважень, відсутні та діючим законодавством не передбачено.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що адвокат Рябченко Олександр Володимирович мав повноваження щодо подання позову до суду, і відповідно, право підпису позову, у зв`язку з чим підстави для повернення позову згідно п. 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України - відсутні.
Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради  фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні. 
Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Колегія суддів погоджується з твердженнями позивача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд - 
УХВАЛИВ: 
1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради  на рішення Господарського суду Київської області від 27.01.2026 року у справі №911/1092/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 27.01.2026 року у справі №911/1092/25 залишити без змін.
3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №911/1092/25 повернути до Господарського суду Київської області. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім 

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич

Дата підписання 23.04.2026 року.