СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Харків Справа № 905/55/24 (905/1219/25) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В., при секретарі судового засідання Курило Є.П., розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (561Д) на рішення Господарського суду Донецької області від 19.02.2026 у справі № 905/55/24 (905/1219/25)

за позовом: ТОВ "ДТЕК Східенерго", Донецька обл, м.Курахове, 
до відповідача: Приватного АТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", м.Київ,
про стягнення заборгованості,

Представники сторін згідно з протоколом судового засідання 

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Донецької області перебуває справа №905/55/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго", на стадії ліквідаційної процедури, повноваження ліквідатора виконує арбітражний керуючий Паркулаб В.Г. 
21.11.2025 шляхом застосування підсистеми Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "ДТЕК Східенерго" звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача ПРАТ НЕК "УКРЕНЕРГО" про стягнення 31 480 587,80 грн.
Господарський суд Донецької області (суддя Е.В. Зекунов) рішенням від 19.02.2026 (повний текст судового рішення складено та підписано 27.02.2026) позов задовольнив повністю; стягнув з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" інфляційні витрати в розмірі 19 766 596,49 грн, 3% річних в розмірі 9 404 934,75 грн, 2 309 056,56 грн за прострочення виконання рішення суду у справі №910/6636/21 та судовий збір в розмірі 377 767,05 грн. 
Мотивуючи ухвалене рішення суд першої інстанції зазначив, що порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати купленої у позивача балансуючої електричної енергії у період з серпня 2020 року по березень 2021 року (включно) та правомірність нарахування інфляційних втрат у розмірі 35263103,27 грн, 3% річних у розмірі 7704434,51 грн. за загальний період прострочення з 10.09.2020 по 20.04.2021, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21, у зв`язку з чим в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, преюдиційні обставини встановлені у справі №910/6636/21 є обов`язковими для суду, який розглядає справу №905/1219/25. Суд врахував, що позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 19 766 596,49 грн та 9 404 934,75 грн на суму заборгованості за рахунками за жовтень 2020 – лютий 2021 року відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 21.04.2021 по 11.11.2021, та зазначив, що їх розмір відповідає вимогам норм цивільного законодавства і є арифметично вірним. Стосовно заявлених нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України в частині прострочення виконання рішення суду у справі №910/6636/21 суд першої інстанції, враховуючи, що відповідач допустив прострочення виконання рішення суду у справі №910/6636/21 зазначив про наявність підстав для стягнення в порядку ст. 625 ЦК України нарахувань за таке прострочення в сумі 2 309 056,56 грн (315 589,29 грн - 3 % річних, нарахованих на всі суми боргу, сплачені або припинені шляхом зарахування з простроченням у період з 10.11.2021 по 30.11.2021; 1 993 467,27грн інфляційних втрат, нарахованих у межах цього ж періоду щодо зобов`язань, прострочення яких охопило календарний місяць). Відхиляючи доводи відповідача в частині того, що позивач не надав доказів виставлення рахунків у системі управління ринком, у зв`язку з чим підстав для оплати не виникло, що акти не є підставою для оплати основного боргу та похідних зобов`язань у вигляді 3% річних та інфляційних витрат, а також щодо неможливості здійснення контррозрахунку позовних вимог, суд першої інстанції зауважив, що в контексті підстав заявленого позову у справі №?905/55/24 (905/1219/25) відсутні підстави встановлювати будь-які факти та обставини виставлення рахунків, оскільки рішенням у справі №?910/6636/21, яке є преюдиційним у цьому спорі, усі ці обставини були досліджені та встановлені господарським судом, до того ж відповідач не заперечує факт прострочення виконання вказаного рішення суду та не надав жодного доказу, який спростовував би документи, подані позивачем (зокрема: Довідка АТ ПУМБ №?КНО-52.1.2.1.1/270 від 05.11.2025), що свідчить про визнання такої обставини. Суд першої інстанції зазначив про помилковість доводів відповідача в частині можливості виконання зобов`язань виключно шляхом перерахування коштів з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання, на якому, у зв`язку із систематичним порушенням рядом учасників балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед ОСП, у достатній мірі не накопичуються кошти для належного проведення ОСП розрахунків на балансуючому ринку, посилаючись на те, що за умовами пункту 4.3 договору сторони передбачили, що ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП, також договором передбачена відповідальність за порушення строків розрахунків, яка не залежить від надходження відповідачу коштів від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. В частині доводів відповідача щодо відсутності доказів виставлення рахунків у системі Управління ринком, суд зауважив, що предметом розгляду у справі №905/55/24 (905/1219/25) є виключно встановлення періоду прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання після 20.04.2021, правильність розрахунку інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з 21.04.2021 по 11.11.2021 та ненадання доказів виставлення рахунків у системі Управління ринком не впливають на вирішення спору, не спростовують преюдиційних обставин та не мають значення для визначення наслідків прострочення, передбачених статтею 625 ЦК України. Суд визнав необґрунтованими доводи відповідача стосовно необхідності застосування порядку нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, приписів про виплату компенсації передбачених для держави Законом №4901-VI, відхиляючи посилання на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №686/21941/15-ц, як нерелевантний, оскільки стаття 625 ЦК України не містить вимоги про попереднє пред`явлення виконавчого документа та відповідальність за прострочення грошового зобов`язання у цивільно-правових та господарсько-правових відносинах настає автоматично з моменту прострочення виконання первісного зобов`язання, а не з моменту початку чи тривалості виконавчого провадження, до того ж механізм, передбачений статтею 5 Закону №4901-VI, застосовується виключно до держави та не може бути поширений на суб`єктів господарювання, які є рівними за статусом учасниками цивільного обороту. В частині застосування наслідків спливу строків позовної давності до заявлених вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх застосування, враховуючи, що перебіг трирічного строку позовної давності у даній справі фактично розпочався лише 4 вересня 2025 року, у зв`язку з його зупиненням і продовженням на період з 2 квітня 2020 року по 3 вересня 2025 року, а позов подано 20 листопада 2025 року, тобто в межах строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України.
Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», не погодившись з вказаним рішенням, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 19.02.2026 повністю, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу заявник посилається на те, що позивачем не надано доказів виставлення рахунків відповідачу у системі ММС, підтвердження їх направлення та отримання відповідачем, а також первинних документів, які б підтверджували обсяг та вартість балансуючої електричної енергії, що, на його думку, унеможливлює здійснення контррозрахунку заявлених сум та перевірку правильності визначення обсягів та вартості електричної енергії. Крім того, скаржник, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №686/21941/15-ц, відповідно до якої стягнення 3% річних та інфляційних втрат має відбуватись не з дати набрання чинності рішенням суду, а з наступного дня після спливу трьох місяців від дня пред`явлення до виконання виконавчого документу, наголошує, що відповідачем було добровільно та в повному обсязі сплачено основний борг з компенсаційним виплатами, та позивачем не надано доказів відкриття виконавчого провадження та примусового стягнення за рішенням судів, що на його думку, свідчить про необґрунтованість стягнення додаткових компенсаційних виплат. Також, заявник наголошує, що позивач звернувся з позовом 20.11.2025, при цьому про порушення свого права йому стало відомо не пізніше 21.04.2021, у зв`язку з чим, враховуючи, що позовна давність з 04.09.2025 року почала обчислюватись, строк позовної давності за заявленими вимогами є таким, що сплив. В частині преюдиційного значення справи №910/6636/21 скаржник зазначає, що предметом розгляду даної справи було встановлення факту наявності заборгованості та порушення умов договору за інший процесуальний період та в іншому обсязі доказів, ніж ті, що досліджуються у даній справі та позивач не звільняється від обов`язку довести належність та обгрунтованість розрахунку позовних вимог, факт виставлення рахунків у системі ММС, а також обсяг та вартість поставленої електричної енергії саме за спірний період. Крім того, заявник зауважує, що суми інфляційних втрат та 3% річних підлягають зменшенню до фактично обґрунтованого розміру, визначеного з урахуванням реального періоду прострочення, залишку непогашеної заборгованості та офіційних показників інфляції.
Згідно з витягом з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.03.2026 апеляційна скарга (561Д) передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О.
Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 24.03.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Донецької області від 19.02.2026 у справі № 905/55/24 (905/1219/25); призначив розгляд апеляційної скарги на "19" травня 2026 о 10:30 год, у приміщенні суду; встановив учасникам справи термін до 09.04.2026 (включно) подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання та письмові пояснення з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження; витребував у Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/55/24 (905/1219/25), необхідні для розгляду скарги.
Копія вказаної ухвали направлена до електронних кабінетів сторін у справі.
Відповідно до ч.1 ст.285 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) судові рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.
Частиною 6 ст.242 ГПК України, передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. 
Згідно з довідками, сформованими в комп`ютерній програмі “Діловодство спеціалізованого суду” копія ухвали суду від 24.03.2026 доставлена до електронних кабінетів сторін 24.03.2026 о 18:50, у зв`язку з чим, враховуючи положення ч.6 ст.242 ГПК України, копія ухвали вважається врученою 25.03.2026. 
Отже, сторони належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження, дату, час та місце розгляду апеляційної скарги заявника.
01.04.2026 матеріали справи №905/55/24 (905/1219/25) у 1 томі надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
13.05.2026 від представника ТОВ "ДТЕК Східенерго" через підсистему "Електронний суд" надійшла заява про проведення судового засідання 19.05.2026 по справі № 905/55/24(905/1219/25) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису за допомогою сервісу https://vkz.court.gov.ua/, яку суд задовольнив ухвалою від 18.05.2026.
У зв`язку з відпусткою судді Мартюхіної Н.О., яка входить до складу колегії суддів, на підставі розпорядження Керівника апарату суду здійснено повторний автоматизований розподіл та на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.05.2026 апеляційна скарга (561Д) у справі №905/55/24 (905/1219/25) передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.
19.05.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» до суду надійшли письмові пояснення.
Представник скаржника в судове засідання з`явився, підтримав подану апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні.
Представник позивача в судове засідання з`явився, брав участь у засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Стосовно письмових пояснень долучених позивачем до матеріалів справи судова колегія враховує, що вказані пояснення надійшли до суду 19.05.2026, тобто в день судового засідання у справі та з пропуском строку, встановленого судом в ухвалі на їх подання (09.04.2026), крім того позивач не звертався до суду з клопотанням про поновлення строку, у зв`язку з чим, беручи до уваги положення ст.118 ГПК України, колегія суддів не вбачає підстав для їх прийняття до розгляду. 
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).
Переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційним господарським судом враховані обставини, встановлені судом першої інстанції про наступне.
ТОВ "ДТЕК Східенерго" є виробником електричної енергії на підставі ліцензії, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі – НКРЕКП, Регулятор) від 28.05.2019 №818.
Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі – ПРАТ НЕК "Укренерго"/Відповідач) є оператором системи передачі (ОСП) - юридичною особою, відповідальною за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії, на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків (АР) - юридичної особи, яка забезпечує організацію проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг.
27.05.2019 НЕК “Укренерго” за вих. №01/18996 повідомлено Позивача про акцептування заяви останнього про приєднання до умов Договору про участь у балансуючому ринку та долучено до реєстру постачальників послуг з балансування. Ідентифікатор Договору №0425-04013, дата акцептування 27.05.2019. 
Відповідно до п. 1.2. Типового договору про участь у балансуючому ринку (надалі – Договір) за цим Договором ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього Договору та Правил ринку. 
Виставлення рахунків та здійснення платежів у рамках розрахункових сум здійснюються відповідно до процедур та графіків, зазначених у Правилах ринку (п. 4.1. Договору).
За підсумками місяця надання послуг балансування ППБ складає та направляє ОСП 2 примірники підписаного зі свого боку акта приймання-передачі, який ОСП розглядає та у разі відсутності зауважень підписує протягом 3 робочих днів з моменту його отримання від ППБ або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, які мають бути усунені. Сторони погодили, що у разі непідписання акта приймання-передачі з боку ОСП у зазначений строк та/або ненаправлення підписаного акта приймання-передачі та/або мотивованих зауважень до нього у зазначений строк, підписаний з боку ППБ акт приймання-передачі є підставою для здійснення розрахунків (п. 4.2. Договору).
ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 10 робочих днів після підписання Сторонами акта приймання-передачі або з дати направлення акта приймання- передачі ППБ на адресу ОСП (у випадку непідписання та/або ненаправлення акта приймання-передачі та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування (п. 4.3. Договору).
За умовами підпункту 1 п. 5.4. Договору НЕК “ Укренерго” зобов`язується здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату проданої ТОВ "ДТЕК Східенерго" балансуючої електричної енергії на умовах, визначених Правилами ринку та цим Договором.
Вказану умову Договору НЕК “Укренерго” порушило, що стало наслідком ініціювання ТОВ "ДТЕК Східенерго" спору, за наслідками розгляду якого, рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 та постановою Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/6636/21 позов ТОВ "ДТЕК Східенерго" з вимогами до ПРАТ "НАК "Укренерго" про стягнення коштів задоволено частково. 
Так, Господарський суд міста Києва рішенням від 15.07.2021 у справі №910/6636/21 з НЕК “Укренерго” на користь ТОВ "ДТЕК Східенерго" (Позивача у справі 905/1219/25) стягнув 580 330 880,39 грн основного боргу, 35 263 103,27 грн інфляційних втрат, 7 704 434,51 грн 3% річних, 9 397 602,15 грн пені; провадження в частині стягнення з відповідача 77 326 448,18 грн основного боргу закрито, у зв`язку з тим, що під час судового провадження заборгованість у даному розмірі була сплачена відповідачем. Спір у справі №910/6636/21 виник внаслідок неналежного виконання НЕК “Укренерго” умов укладеного між сторонами Договору про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати купленої у Позивача балансуючої електричної енергії у період з серпня 2020 року по березень 2021 року (включно) за актами: 1) від 30.09.2020 №БР/20/09-№0425; 2)від 31.10.2020 №БР/20/10-№0425; 3)від 30.11.2020 №БР/20/11-№0425; 4)від 31.12.2020 №БР/20/12-№0425; 5)від 31.01.2021 №БР/21/01-№0425; 6)від 28.02.2021 №БР/21/02-№0425. 
Господарський суд міста Києва у справі №910/6636/21, задовольняючі позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача інфляційних втрат у розмірі 35 263 103,27 грн, визнав правильний розрахунок Позивача за період часу прострочення з 10.09.2020 по 20.04.2021. Зазначену суму боргу Відповідач сплатив 12.11.2021, що підтверджується Довідкою АТ ПУМБ №КНО-52.1.2.1.1/270 від 05.11.2025. Також, суд, стягнув з НЕК “Укренерго” 7 704 434,51 грн - 3% річних за період з 10.09.2020 по 20.04.2021.
У зв`язку з прострочення виконання відповідачем зобов`язань ТОВ “ДТЕК Східенерго” звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з НЕК “Укренерго” інфляційні втрати за період з 21.04.2021 по 11.11.2021 у розмірі 19 766 596,49 грн. та 3% річних за період з 21.04.2021 по 11.11.2021 у розмірі 9 404 934,75 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21 позивачем нараховано та заявлено до стягнення 315 589,29 грн - 3 % річних, нарахованих на всі суми боргу, сплачені або припинені шляхом зарахування з простроченням у період з 10.11.2021 по 30.11.2021 та 1 993 467,27грн інфляційних втрат, нарахованих у межах цього ж періоду щодо зобов`язань, що загалом складає 2 309 056,56грн.
Відповідач у поданому відзиві просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки з матеріалів позовної заяви не можливо здійснити контррозрахунок позовних вимог, так як повністю відсутні докази виставлення рахунків в системі ММС для відповідача, при цьому по актам оплата не проводиться, а дані, які надані до матеріалів позовної заяви, не дають суду та стороні процесу можливості перевірити такі розрахунки.
За результатами розгляду заявлених вимог суд першої інстанції ухвалив рішення яким позов задовольнив у повному обсязі, з мотивів викладених у рішенні.
Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, в тому числі, договір про участь у балансуючому ринку.
Статтею 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що в Україні функціонує балансуючий ринок, що, зокрема, передбачає здійснення міждержавного балансування шляхом обміну балансуючою електричною енергією через європейські платформи балансування. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються: купівля та продаж балансуючої електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах розрахункового періоду; купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс. Для купівлі та продажу балансуючої електричної енергії під час балансування та/або передиспетчеризації учасники ринку укладають з оператором системи передачі договір на основі типового договору про участь у балансуючому ринку. Постачальники послуг з балансування реєструються адміністратором розрахунків у порядку, визначеному правилами ринку. Типовий договір про участь у балансуючому ринку затверджується Регулятором.
Частиною 1 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі, у тому числі шляхом клірингу (неттінгу), відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що в межах справи №910/6636/21, у зв`язку неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" умов укладеного між сторонами договору про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати купленої у позивача балансуючої електричної енергії у період з серпня 2020 року по березень 2021 року (включно), Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості. 
За результатами розгляду вказаної справи рішенням від 15.07.2021 позов задоволено частково в обсязі, вказаному вище.
Господарський суд міста Києва в ході розгляду справи встановив факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором №0425-04013 від 27.05.2019, а також здійснення оплати за продану балансуючу електричну енергію частково з порушенням строків, при цьому враховуючи часткову оплату відповідачем боргу суд закрив провадження у справі на суму 77 326 448,18грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору. Крім того, судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленої позивачем на виконання умов договору балансуючої електричної енергії та правомірність нарахувань 3% річних та інфляційних втрат за період з 10.09.2020 по 20.04.2021. Судом не прийнято до уваги заперечення відповідача щодо неправильного визначення початку періоду нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на те, що акти купівлі-продажу балансуючої електричної енергії були підписані відповідачем в інші дати, ніж зазначені у цих актах. Судом встановлено, що відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, так як і не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних втрат; наданий же відповідачем журнал реєстрації вихідної документації для актів купівлі-продажу електричної енергії не свідчить про підписання сторонами актів в інші дати, ніж в них зазначені.
Рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку, однак суди залишили вказане рішення без змін.
В межах справи №905/55/24 (905/1219/25) позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 19 766 596,49 грн та 3% річних у розмірі 9 404 934,75 грн за період з 21.04.2021 по 11.11.2021 за прострочення виконання зобов`язань за договором про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019, а також 2 309 056,56 грн за прострочення виконання рішення суду у справі №910/6636/21, як грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ є преюдиціальністю. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. 
Порушення Відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати Відповідачем купленої у Позивача балансуючої електричної енергії у період з серпня 2020 року по березень 2021 року (включно) та правомірність нарахування інфляційних втрат у розмірі 35263103,27 грн, 3% річних у розмірі 7704434,51 грн за загальний період прострочення з 10.09.2020 по 20.04.2021, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, преюдиційні обставини встановлені у справі №910/6636/21 є обов`язковими для суду, який розглядає справу №905/1219/25.
Доводи заявника у поданій апеляційні скарзі про те, що посилання на преюдиційність є помилковим, з огляду на те, що предметом розгляду у справі №910/6636/21 було встановлення факту наявності заборгованості та порушення умов договору за інший процесуальний період та в іншому обсязі доказів, ніж ті, що досліджуються у даній справі та відповідно зазначене рішення не містить встановлених обставин щодо конкретного розрахунку заборгованості, заявленого у справі №905/55/24 (905/1219/25), не досліджує питання належності та допустимості доказів виставлення рахунків у системі ММС саме за спірний у цій справі період, не встановлює факту належного виконання позивачем обов`язку щодо формування та направлення рахунків, які є підставою для виникнення обов`язку відповідача з оплати відхиляються колегією суддів, з огляду на наступне.
За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17).
Отже, право вимоги сплати суми інфляційних втрат та 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21).
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.
З матеріалів справи вбачається, що в межах справи №910/6636/21 позивачем заявлено до стягнення суми 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання за договором за період з 10.09.2020 по 20.04.2021, факт прострочення та правомірності вказаних нарахувань за зазначений період встановлено в судовому рішенні, разом з тим у зв`язку з продовженням порушення збоку відповідача позивачем продовжено нарахування 3% річних та інфляційних втрат, які заявлено до стягнення за період з 21.04.2021 по 11.11.2021. Таке нарахування в силу положень ч.2 ст.625 ЦК України здійснюється за весь час прострочення до фактичного погашення боргу, та не вимагає від позивача виставлення та направлення будь-яких рахунків та актів відповідачу на стягнення вказаних сум, що свідчить про помилковість доводів скаржника. Обов`язок з оплати 3% річних та інфляційних втрат виникають у боржника на підставі норм чинного законодавства та в умовах встановлення факту прострочення виконання основного зобов`язання, в даному випадку за період з наступного дня після подання позову (21.04.2021) по переддень фактичного початку виконання рішення суду (11.11.2021) є правомірним. 
За результатами перевірки здійснених позивачем нарахувань інфляційних втрат та трьох відсотків річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що їх розмір відповідає вимогам норм цивільного законодавства і є арифметично вірним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 19 766 596,49 грн інфляційних втрат та 9 404 934,75 грн трьох відсотків річних за загальний період прострочення з 21.04.2021 по 11.11.2021 є обґрунтованими та правомірним.
Стосовно стягнення нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України в частині прострочення виконання рішення суду у справі №910/6636/21.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 326 ГПК України, ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 було залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 та набрало законної сили того ж дня, що свідчить про виникнення обов`язку відповідача виконати зазначене рішення суду з 10.11.2021.
Частинами 1 та 2 ст. 241 ГПК України визначено, що рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Статтею 284 ГПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Положення статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дають підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.
Колегія суддів наголошує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Касаційний господарський суд у постанові від 20.08.2025 по справі №910/10616/24 зазначив про обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат з відповідача, розрахувавши такі суми з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
Враховуючи, що відповідач прострочив виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21, сплативши борг протягом періоду з 12.11.2021 по 31.08.2023 (в силу диспозитивної господарського процесу, Позивач заявляє вимоги в цьому спорі за період до 30.11.2021), у НЕК "УКРЕНЕРГО" виник обов`язок сплатити на користь позивача 1 117 460,60грн за цей період прострочення.
Крім того, судом першої інстанції встановлено та не заперечується скаржником, що між позивачем та відповідачем 30.11.2021 були підписані Акти зарахування зустрічних однорідних вимог по Договору від 27.05.2019 №0425-04013, за умовами яких зобов`язання на суму 57 198 461,59 грн (в частині заборгованості за актом від 31.01.2021 №БР/21/01-№0425 – підпункт 5 п. 2.15 позову) та 66 361 915,31 грн (в частині заборгованості за актом від 28.02.2021 №БР/21/02-№0425 – підпункт 6 п. 2.15 позову), що стало наслідком припинення зобов`язань за цим боргом шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
Тобто мають місце обставини, за яких Відповідач допустив прострочення виконання рішення суду у справі №910/6636/21 на 20 днів (з 10.11.2021) і в наведеній частині, що також дає Позивачу підстави для нарахування та стягнення сум в порядку ст. 625 ЦК України на вказані суми заборгованості в розмірі 1 191 595,96грн.
Виходячи з викладеного, судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що невчасне виконання відповідачем рішення суду у справі №910/6636/21, в частині прострочення оплати 369 731 035,79 грн, є підставою для сплати НЕК "УКРЕНЕРГО" на користь Позивача нарахування в порядку ст. 625 ЦК України за таке прострочення в сумі 2 309 056,56 грн, яке складається з: 315 589,29 грн 3 % річних, нарахованих на всі суми боргу, сплачені або припинені шляхом зарахування з простроченням у період з 10.11.2021 по 30.11.2021; 1 993 467,27 грн інфляційних втрат, нарахованих у межах цього ж періоду щодо зобов`язань, прострочення яких охопило календарний місяць.
Скаржник, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №686/21941/15-ц, відповідно до якої стягнення 3% річних та інфляційних втрат має відбуватись не з дати набрання чинності рішенням суду, а з наступного дня після спливу трьох місяців від дня пред`явлення до виконання виконавчого документу, наголошує, що відповідачем було добровільно та в повному обсязі сплачено основний борг з компенсаційним виплатами, та позивачем не надано доказів відкриття виконавчого провадження та примусового стягнення за рішенням судів, що на його думку, свідчить про необґрунтованість стягнення додаткових компенсаційних виплат.
Колегія суддів зауважує, що посилання скаржника на справу №686/21941/15-ц є помилковим, оскільки в межах даної справи відсутня будь-яка правова позиція Великої Палати Верховного Суду, правовідносини, які виникли між сторонами стосуються стягнення з ДКСУ за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку вартості неповернутих акцій, та постанова від 26.02.2021 не містить будь-яких висновків щодо відповідальності за порушення виконання зобов`язання. Разом з тим, за своїм змістом правова позиція, на яку посилається скаржник, викладена у постанові від 03.10.2023 у справі №686/7081/21, яка пов`язана з зазначеною вище справою. 
Так, у справі №686/7081/21 спір виник у правовідносинах між фізичною особою та державним органом, а предмет спору стосувався відповідальності держави за несвоєчасне виконання судового рішення, що прямо регулюється статтею 5 Закону України №4901-VI “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Вказаний Закон встановлює гарантії саме держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.
У справі №905/55/24 (905/1219/25) предмет спору має зовсім іншу правову природу оскільки він виник із господарського договору між двома суб`єктами господарювання, які є рівними за статусом учасниками цивільного обороту. Жодна зі сторін не є державним органом, а тому на спірні правовідносини не поширюється дія статті 5 Закону №4901-VI, яка є спеціальною нормою виключно для випадків відповідальності держави за невиконання судових рішень.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правова позиції Великої Палати Верховного Суду, викладена у справі №686/7081/21 не є релевантною до правовідносин у справі №905/55/24 (905/1219/25), оскільки: стаття 625 ЦК України не містить вимоги про попереднє пред`явлення виконавчого документа; відповідальність за прострочення грошового зобов`язання у цивільно-правових та господарсько-правових відносинах настає автоматично з моменту прострочення виконання первісного зобов`язання, а не з моменту початку чи тривалості виконавчого провадження; механізм, передбачений статтею 5 Закону №4901-VI, застосовується виключно до держави та не може бути поширений на суб`єктів господарювання, які є рівними за статусом учасниками цивільного обороту.
Вказане свідчить про необґрунтованість доводів відповідача щодо необхідності застосування порядку нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, приписів про виплату компенсації передбачених Законом №4901-VI для держави.
Судова колегія відхиляє доводи заявника щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності до заявлених вимог з огляду на наступне.
До спірних правовідносин застосовується загальний строк позовної давності, а саме три роки (ст.257 ЦК України).
Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1 ст.260 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Колегія суддів враховує, що відповідно до положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” № 540-IX від 30.03.2020 розділ Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2" №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами та доповненнями) №1236 від 09.12.2020, в Україні встановлено карантин з 12.03.2020.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" №651 від 27.06.2023, на всій території України скасовано карантин з 24 год. 00 хв. 30.06.2023, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Отже, карантин на території України діяв у період з 12.03.2020 по 30.06.2023.
Разом з цим, згідно із Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України доповнила розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України пунктом 19, згідно із яким, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
04.09.2025 набрав чинності Закон України “Про внесення зміни до розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України щодо поновлення строків позовної давності” від 14.05.2025 №4434-ІХ, яким виключено п.19 з розділу Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України.
Враховуючи зазначене, строки позовної давності станом на період дії карантину були подовжені до 30.06.2023 та на період воєнного стану були зупинені до 04.09.2025.
Перебіг строку на звернення до суду для стягнення простроченої заборгованості мав початись, враховуючи період заборгованості, з 21.04.2021, проте враховуючи подовження строків позовної давності на період карантину починаючи з 12.03.2020 та їх зупинення до 04.09.2025, перебіг строку позовної давності почався з 04.09.2025, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в умовах подання позову 20.11.2025 року, позивачем дотримано строк позовної давності, визначений статтею 257 Цивільного кодексу України.
Заявник наголошує на зменшенні суми інфляційних втрат та 3% річних до фактично обґрунтованого розміру, визначеного з урахуванням реального періоду прострочення, залишку непогашеної заборгованості та офіційних показників інфляції, що виключає можливість їх стягнення у заявленому позивачем завищеному обсязі, проте як встановлено колегією суддів розрахунок позивача заявлених до стягнення сум є обґрунтованим, арифметично вірним, відповідає реальному періоду прострочення та офіційним показникам інфляції, доказів факту завищення вказаних сум матеріали справи не містять. Також, заявником не надано будь-яких контррозрахунків заявлених сум та/або доказів оплати заборгованості у повному обсязі за договором у спірний період. 
Посилання заявника на неможливість здійснення контррозрахунку за відсутності виставлених рахунків є безпідставним, оскільки питання щодо виставлення рахунків у системі Управління ринком, правомірності формування актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії та обов`язковості їх оплати не є предметом дослідження в межах цієї справи, вони вже були оцінені судом у справі №910/6636/21 і набули ознак преюдиційності. Наявність та обсяг боргу відповідача були встановлені судом, а сам борг сплачений відповідачем 12.11.2021, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Предметом розгляду у справі №905/55/24 (905/1219/25) є виключно встановлення періоду прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання після 20.04.2021 та правильність розрахунку інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з 21.04.2021 по 11.11.2021, що зумовлює відсутність зв`язку між виставленими рахунками у системі Управління ринком та нарахуваннями у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України за період з 21.04.2021 по 11.11.2021. 
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції належним чином досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (561Д) не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Донецької області від 19.02.2026 у справі № 905/55/24 (905/1219/25) підлягає залишенню без змін.
Враховуючи, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання залишається за скаржником.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (561Д) на рішення Господарського суду Донецької області від 19.02.2026 у справі № 905/55/24 (905/1219/25) - залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Донецької області від 19.02.2026 у справі № 905/55/24 (905/1219/25) - залишити без змін.
3.Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 20.05.2026.

Головуючий суддя П.В. Демідова

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя І.В. Тарасова