ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/2678/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Бельдій С.Я. розглянувши справу 

За позовом Громадської організації "Мархалівка.Підтримка", Київська обл., Фастівський р-н., с. Мархалівка
до Державної установи "Національне військове меморіальне кладовище", м. Київ
про відсутність права користування на земельну ділянку та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку

Представники сторін:
позивача – Невечеря К. П.;
відповідача – Шевченко С.В.

Обставини справи:

Громадська організація "Мархалівка.Підтримка" звернулась до суду з позовом до Державної установи "Національне військове меморіальне кладовище" про відсутність у відповідача права користування на земельну ділянку та про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457, індексний номер: 72198129 від 22.03.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 у справі № 320/25649/24 адміністративний позов Громадської організації «Мархалівка.Підтримка» про визнання та скасування пунктів 2-5 розпорядження Київської обласної військової адміністрації № 275 від 14.03.2024 «Про вилучення та надання у постійне користування земельної ділянки зі зміною цільового призначення державній установі «Національне військове меморіальне кладовище» задоволений повністю.
Даним рішенням встановлено, що відповідачем поза межами його компетенції та в порушення вимог діючого законодавства, зокрема вимог Земельного кодексу України та Лісового кодексу України, змінено цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457 площею 258,7298 га, що входить до території Смарагдової мережі, яка має особливе природоохоронне значення та підлягає спеціальному захисту, визначеному Конвенцією про охорону дикої фауни і флори і природних середовищ існування в Європі 1979 року (Бернська конвенція), до якої Україна приєдналась згідно із ЗУ від 29.10.1996 року № 436/96-ВР і відноситься до об`єктів природно-заповідного фонду (для ведення лісового господарства) на земельні ділянки загального користування, відведені під місця поховання з правом вирубання дерев і чагарників та використання у визначеному законодавством порядку заготовленої при цьому деревини Державною установою «Національне військове меморіальне кладовище» та передано у постійне користування НВМК.
18.12.2025 представником відповідача через систему «Електронний суд» поданий відзив на позов, в якому посилається на Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2025 у справі № 369/4377/25, в якому провадження в частині позовних вимог про визнання протиправною та припинення діяльності ДУ “НВМК” по розміщенню кладовища на земельних ділянках, що відносяться до природоохоронної території Смарагдової мережі в межах Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області, закрито, в іншій частині позовних вимог – відмовлено. 
Києво-Святошинським районним судом Київської області встановлено, що на виконання чинної на той час постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 2024 р. № 225 «Деякі питання видалення дерев, чагарників, газонів і квітників під час виконання підготовчих та/або будівельних робіт і експлуатації Національного військового меморіального кладовища», забезпечено приведення цільового призначення та складу угідь на території Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області (земельні ділянки з кадастровими номерами 3222481200:05:002:0457 площею 258,7298 гектара та 3222481200:05:002:0458 площею 7,9607 гектара) у встановленому законодавством порядку у відповідність із завданнями, пов`язаними із функціонуванням Національного військового меморіального кладовища.
Відповідач зазначає, що згідно ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», Національне військове меморіальне кладовище – розміщений на спеціально відведеній земельній ділянці об`ємно-просторовий об`єкт загальнодержавного значення, що включає військове кладовище, музейний комплекс, ритуальну будівлю та інші необхідні споруди для організації почесних поховань загиблих (померлих) осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, забезпечували виконання службових обов`язків та присяги на вірність Українському народу. 
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про засади державної політики національної пам`яті Українського народу», Національне військове меморіальне кладовище є загальнонаціональним місцем пам`яті, відвідування якого у встановленому порядку включається до Державного Протоколу та Церемоніалу України. 
В умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України Національне військове меморіальне кладовище є символом пам`яті та єдності українського народу, вшанування воїнів, які віддали життя в боротьбі за свободу та незалежність України. Таким чином, суспільний інтерес пов`язаний з будівництвом Національного військового меморіального кладовища може бути застосований як виняткова обставина, що дозволяє відступити від положень Бернської конвенції.
Щодо позовних вимог про визнання відсутності в ДУ “НВМК” права користування на земельну ділянку з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457 відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 22 червня 2020 року у справа № 922/2155/18, задоволення позовної вимоги про визнання відсутнім права постійного користування земельною ділянкою не призведе до відновлення порушеного права чи захисту інтересів держави та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. 
У такому випадку не відбудеться нівелювання негативних наслідків і у позивача не відновиться користування чи розпорядження конкретним матеріальним благом – земельною ділянкою. 
Заявлений позов до фермерського господарства фактично містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення (визнання відсутнім права користування) та не стосується захисту цивільного права. Тобто задоволення такої вимоги не є ефективним способом захисту прав позивача. Вимога про встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога – спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин. Відповідний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16. 
З огляду на це, відповідач вважає, що позовна вимога про відсутність в ДУ “НВМК” права користування на земельну ділянку з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457 є встановлення судом факту, що має юридичне значення (визнання відсутнім права користування земелькою ділянкою).
23.12.2025 представником позивача через систему «Електронний суд» надано відповідь на відзив, в якому зазначає, що ним у позовній заяві було належним чином та детально обґрунтовано підстави звернення до суду, що спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві. 
Зокрема, у позові чітко зазначено, що підставою судового захисту є порушення та оспорювання прав і законних інтересів позивача у зв`язку з неправомірним користуванням та державною реєстрацією права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457 за відповідачем за відсутності належної та чинної правової підстави для такого користування. 
У позовній заяві обґрунтовано, що відповідне право користування є похідним від розпорядження Київської обласної військової адміністрації, яке було скасоване в судовому порядку відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.032025 року у справі № 320/25649/24, ухвалене за адміністративним позовом ГО «Мархалівка.Підтримка» до Київської обласної військової адміністрації, за участю третьої особи — Державної установи «Національне військове меморіальне кладовище». 
У вказаній справі судом було визнано протиправними та скасовано пункти 2– 5 розпорядження Київської обласної військової адміністрації № 275 від 14.03.2024, яким, зокрема, було вилучено земельну ділянку з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457 та надано її у постійне користування Державній установі «Національне військове меморіальне кладовище» зі зміною цільового призначення для розміщення Національного військового меморіального кладовища. Зазначене розпорядження Київської обласної військової адміністрації було єдиною правовою підставою для виникнення у Відповідача права постійного користування спірною земельною ділянкою, а також для подальшої державної реєстрації відповідного речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Саме з цього індивідуального адміністративного акта випливає право користування, яке є предметом спору у цій господарській справ. Отже, після визнання нечинним цього акта відсутні правові підстави для збереження за відповідачем зареєстрованого речового права, що й зумовило необхідність звернення до суду з вимогами про скасування рішення державного реєстратора та усунення правової невизначеності.
Крім того, у позові наведено обґрунтування процесуальної правосуб`єктності та правового інтересу позивача, який діє в інтересах захисту довкілля, прав членів територіальної громади та інших осіб, а також у межах гарантій доступу до правосуддя у справах, що стосуються охорони навколишнього природного середовища. Позовна заява містить виклад фактичних обставин щодо розташування спірної земельної ділянки, її використання, а також наслідків збереження за відповідачем запису про право користування у Державному реєстрі речових прав, що безпосередньо пов`язано з предметом заявленого спору.
Позивач зазначає, що позовні вимоги безпосередньо пов`язані із захистом конституційних прав та інтересів, гарантованих статтею 41 Конституції України, відповідно до якої використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам і гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі, статтею 50 Конституції України, яка закріплює право кожного на безпечне для життя і здоров`я довкілля, а також статтею 66 Конституції України, що встановлює обов`язок не завдавати шкоди довкіллю. 
Саме ці норми є матеріально-правовою основою звернення позивача до суду та визначають характер заявлених вимог як вимог про захист порушених прав, а не як звернення в порядку окремого провадження з метою встановлення юридичного факту. Визнання відсутності у відповідача права користування земельною ділянкою в даному випадку не є самодостатнім встановленням факту, а спрямоване на припинення порушення прав та законних інтересів позивача, усунення правової невизначеності та запобігання подальшому завданню шкоди довкіллю і суспільним інтересам. Така вимога перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з оскарженням рішення державного реєстратора та є належним і ефективним способом захисту у розумінні статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.
Ухвалою суду від 26.12.2025 зупинено провадження у справі № 911/2678/25 до набрання законної сили рішення Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду у справі № 320/25649/24.
Ухвалою суду від 09.02.2026 поновлено провадження у справі № 911/2678/25 у зв`язку з тим, що Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову у справі № 320/25649/24, якою касаційні скарги Державної установи «Національне військове меморіальне кладовище» та Київської обласної військової адміністрації залишено без задоволення. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2025 у справі №320/25649/24 залишено без змін та поновлено дію рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 у справі №320/25649/24.
20.03.2026 представником відповідача через систему «Електронний суд» подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із тим, що позивач не виконав вимоги суду, викладені в ухвалі від 26.08.2025 щодо усунення недоліків позовної заяви, самовільно змінив відповідача без подання відповідного клопотання, а також, що між позивачем та ДУ “НВМК” відсутній предмет спору стосовно оскаржуваного рішення державного реєстратора, а вимога про визнання відсутності права користування земельною ділянкою не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 231 ГПК України є підставою для закриття провадження у справі.
Представник позивача заперечує проти закриття провадження у справі, оскільки вважає, що даний спір підсудний Господарському суду Київської області. 
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.
Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив суд в позові відмовити.
В судовому засіданні оголошувалась перерва з 17.04.2026 по 08.05.2026 та з 08.05.2026 по 05.06.2026.
05.06.2026 в судовому засіданні представникам сторін була оголошена вступна та резолютивна частина рішення та право на оскарження даного рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 

УСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської обласної військової адміністрації № 275 від 14.03.2024 року «Про вилучення та надання в постійне користування земельної ділянки зі зміною цільового призначення державній установі «Національне військове меморіальне кладовище» вилучено із постійного користування Національного університету біоресурсів та природокористування України земельну ділянку державної власності з кадастровим номером 3222481200:05.002:0457 площею 258,7298 га з цільовим призначенням для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, що розташована на території Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області.
Змінено цільове призначення земельної ділянки, визначеної у пункті 1 даного розпорядження на цільове призначення: земельні ділянки загального користування, відведені під місця поховання з правом вирубування дерев і чагарників та використання у визначеному законодавством порядку заготовленої при цьому деревини НВМК.
Надано НВМК в постійне користування земельну ділянку із земель держаної власності з кадастровим номером 3222481200:05.002:0457 площею 258,7298 га з цільовим призначенням земельні ділянки загального користування, яка відведена під місця поховання, що розташована на території Гатненької сільської територіальної громади Фастівського району Київської області (за межами населених пунктів) для розміщення Національного військового меморіального кладовища. 
22.03.2024 державним реєстратором Кожанської селищної ради Загоруйко Яною Олександрівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (права користування) земельної ділянки з кадастровим номером 3222481200:05.002:0457, про що зроблено відповідну відмітку в реєстрі.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що мешканці прилеглих сіл (Мархалівка, Іванковичі), екологи та інші небайдужі громадяни, встали на захист лісу Смарагдової мережі з метою недопущення забруднення води, ґрунту, довкілля що може негативно вплинути на громадське здоров`я та призвести до надзвичайної ситуації.
В серпні 2024 року представники громади звернулися до Секретаріату Бернської Конвенції зі скаргою, в якій повідомили про те, що на території української частини Смарагдової мережі Європи (номер UA0000338 Pryirpinnya and Chernechyi Forest загальною площею 6094,7 га) відбувається знищення цінного лісу. В подальшому, у зв`язку із прийняттям вказаної вище скарги до розгляду Секретар Бернської Конвенції Міхаель Пойтер офіційно звернувся до Департаменту природно заповідного фонду та біорізноманіття Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України з повідомленням про те, що зазначені вище дії по вирубці лісу протирічать умовам Бернської Конвенції, запропонував надати відповідні пояснення до обговорення скарги, яке було заплановане навесні 2025 року. 
За результатами розгляду скарги Секретаріатом Бернської Конвенції було прийняте рішення про що повідомлено представників позивача та владу в офіційному листі Секретаріату Бернської конвенції від 15 травня 2025 року. Цим рішенням Секретаріат вимагав від влади зупинення розчищення територій під кладовище, проведення оцінки впливу на довкілля.
Матеріали справи свідчать про те, що за захистом порушених прав мешканців прилеглих сіл, позивач звертався до Київського окружного адміністративного суду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 визнані протиправними та скасовані пункти 2 – 5 Розпорядження Київської обласної військової адміністрації № 275 від 14.03.2024 «Про вилучення та надання в постійне користування земельної ділянки зі зміною цільового призначення державній установі «Національне військове меморіальне кладовище». 
При цьому суд дійшов висновку про те, що пункти 2 – 5 розпорядження прийняті відповідачем необґрунтовано, з порушенням процедури, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття акту індивідуальної дії, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це розпорядження, а відтак підлягають скасуванню. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2025 та постановою Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 23.05.2035 рішення Київського окружного адміністративного суду залишено без змін.
Таким чином, як вказує позивач у позовній заяві з метою припинення непрамоірних дій відповідача, він звернувся до суду з даним позовом, спрямованим на захист інтересів громадян, довкілля, які порушує відповідач, користуючись наявною реєстрацією прав користування на природоохоронну земельну ділянку в реєстрі речових прав.
Також позивач зазначає, що здійснення діялності відповідачем для розташування кладовища, що проводиться впритул до місця проживання мешканців сіл Мархалівка та Іванковичі спричинить незворотні екологічні наслідки для цих мешканців, зокрема, у вигляді підтоплення територій, знищення флори та фауни, зміни рівня грунтових вод, зникнення води в колодязях, про що зазначають експерти у відповідних звітах при проведенні досліджень вказаних ділянок. 
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» кожний громадянин України має право, зокрема, на безпечне для його життя та здоров`я навколишнє природне середовище; участь в обговоренні та внесення пропозицій до проектів нормативно-правових актів, матеріалів щодо розміщення, будівництва і реконструкції об`єктів, які можуть негативно впливати на стан навколишнього природного середовища, внесення пропозицій до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, юридичних осіб, що беруть участь в прийнятті рішень з цих питань; оскарження у судовому порядку рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб щодо порушення екологічних прав громадян у порядку, передбаченому законом.
Законом України від 06.07.1999 № 832-XIV було ратифіковано Конвенцію про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля, яка відома більше як Орхуська конвенція. Метою цієї конвенції є сприяння захисту права кожної людини нинішнього і прийдешніх поколінь жити в навколишньому середовищі, сприятливому для її здоров`я та добробуту, гарантування кожною із її сторін права на доступ до інформації, на участь громадськості в процесі прийняття рішень і на доступ до правосуддя з питань, що стосуються навколишнього середовища, відповідно до положень цієї Конвенції.
Застосований в Орхуській конвенції термін «громадськість» вживається в широкому розумінні під яким розуміється одна або більше фізична чи юридична особа, які діють у спосіб та на підставах передбачених національним законодавством. Причому ці особи мають право оскаржити рішення, дії та бездіяльність державних органів, які порушують норми законодавства щодо охорони навколишнього середовища незалежно від наявності прямих порушених прав чи завданні шкоди такому скаржнику.
Аналіз змісту положень Орхуської конвенції дає підстави вважати, що вони розраховані на оскарження порушення будь-якої правової норми, що свідчить про надання можливості оскаржити за правилами цієї статі порушення «законодавства, що стосується навколишнього середовища». Критерієм віднесення положень норм чинного законодавства, до того, яке стосується навколишнього середовища повинен бути результат, на досягнення якого ці норми спрямовані. Обрання саме такого способу тлумачення цього словосполучення обумовлюється метою Орхуської конвенції, якою є «сприяння захисту права кожної людини нинішнього і прийдешніх поколінь жити в навколишньому середовищі, сприятливому для її здоров`я та добробуту». Тобто, метою зазначеної Конвенції є досягнення певного «екологічного» результату. У зв`язку з чим оскарження рішення, дії чи бездіяльності державних органів та інших осіб у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 9 Орхуської конвенції, відповідатиме меті зазначеної Конвенції лише у випадку оскарження порушення норми, яке призводить до негативного впливу на навколишнє природне середовища, або ж такого порушення, яке істотно знижує ефективність гарантій від негативного впливу на навколишнє природне середовище чи життя і здоров`я людини.
Орхуська конвенція встановлює, що забезпечення дотримання екологічного законодавства - це не лише обов`язок природоохоронних органів, але й громадськості, яка також покликана відігравати цілком визначену роль. Згідно з Орхуською конвенцією сторони повинні гарантувати, щоб представники громадськості могли безпосередньо забезпечити дотримання закону в разі дій або бездіяльності як з боку приватних осіб, так і з боку державних органів. Крім того, представники громадськості можуть оскаржувати дії або бездіяльність державних органів, які порушують національне природоохоронне законодавство. Під бездіяльністю в цьому випадку розуміється нездатність здійснити чи забезпечити дотримання природоохоронного законодавства іншими державними органами або приватними суб`єктами діяльності.
Відповідно до Керівних принципів щодо забезпечення доступу до екологічної інформації та участі громадськості в процесі ухвалення рішень в галузі охорони навколишнього середовища (Софія, 23-25 жовтня 1995 року) (Софійські принципи) громадськість повинна мати доступ у міру необхідності до адміністративних і судових процедур для оскарження дій або бездіяльності приватних осіб і державних органів, які порушують положення національного законодавства, що стосується навколишнього середовища.
Відповідно до пункту 2.2 статуту ГО «Мархаліка.Підтримка», окрім інших, напрямами діяльності вказаного суб`єкту є сприяння забезпеченню гарантій прав на землю та пріоритету вимог екологічної безпеки; сприяння створенню безпечних та комфортних умов для життя, забезпечення потреб прав та/або інтересів окремих громадян та в цілому громади для безпечного, комфортного проживання людей, гідних умов проживання та недопущення, порушення їх будь-яких прав; всебічна, в тому числі правова і юридична, допомога населенню, як окремим громадянам так і відстоювання інтересів громади села Мархалівка шляхом представництва в тому числі шляхом звернення до суду з позовами в їх інтересах.
Як визначено пунктом 2.4. статуту, для досягнення мети та завдань, визначених цим статутом,організація має право звертатись до суду з позовами щодо незаконних дій та рішень державних органів, установ, організацій, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та фізичних осіб.
З метою виконання статей Конвенції у 1989 році шляхом прийняття Рекомендацій № 16 Постійний комітет Бернської конвенції рекомендував Договірним сторонам визначити території особливого природоохоронного значення (Areas of Special Conservation Interest), щоб вжити необхідних і достатніх заходів для збереження кожного природного середовища (оселища), розташованого в межах цих територій і взяти відповідальність за їх збереження.
У 1996 році Постійний комітет Бернської конвенції прийняв Резолюцію № 3 щодо створення Загальноєвропейської екологічної мережі, яка буде включати в себе території особливого природоохоронного значення.
На підставі Рекомендації № 16 та Резолюції № 3 була заснована Смарагдова мережа.
Відповідальними за створення та функціонування територій Смарагдової мережі є державні органи, а також органи Бернської конвенції.
У програмі інтеграції України до Європейського Союзу, схваленій Указом Президента України від 14.09.2000 № 1072/2000 (втратив чинність 07.07.2015), Держава вперше окреслила пріоритетний розвиток в Україні Смарагдової мережі згідно з рішенням Постійного Комітету Бернської конвенції (як продовження ініціативи Natura 2000, яка поширюється тільки на держави ЄС) та виконання конкретних планів дій щодо збереження видів дикої флори та фауни.
Формування Смарагдової мережі також є одним із завдань, визначених Угодою про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами (набрала чинності 01.09.2017), в частині поступового наближення національного законодавства до Директиви № 92/43/ЄС про збереження природного середовища існування, дикої флори та фауни, зі змінами і доповненнями, внесеними Директивами № 97/62/ЄС, 2006/105/ЄС та Регламентом (ЄС) № 1882/2003, а саме, підготовка реєстру місць, призначення цих місць та встановлення пріоритетів управління ними (включаючи завершення реєстру потенційних територій Смарагдової мережі та впровадження захисних заходів та заходів управління ними) (Додаток № XXX до Угоди про асоціацію).
Відповідно до ст. 43 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
За нормами ст. 44 Земельного кодексу України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Закон України «Про природно-заповідний фонд України» визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів.
Природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти якиі мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.
У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
До природно-заповідного фонду України цей Закон відносить, зокрема, природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд» землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.
У свою чергу, у пункті 9 додатку «Набори (види) геопросторових даних» до Закону України «Про національну інфраструктуру геопросторових даних» зазначені природоохоронні території та об`єкти, які включають території та об`єкти природно-заповідного фонду, їх функціональні та охоронні зони, території, зарезервовані з метою наступного заповідання, території та об`єкти екомережі, території Смарагдової мережі, водно-болотні угіддя міжнародного значення, біосферні резервати програми ЮНЕСКО «Людина і біосфера», об`єкти всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.
Згідно положень норм Земельного кодексу України (ст.ст. 44, 46), Закону України «Про природно-заповідний фонд» (ст.ст 6,7), Закону України «Про національну інфраструктуру геопросторових даних», територія Смарагдової мережі відноситься до природоохоронних територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову цінність, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного значення і є об`єктами комплексної охорони.
Відповідно до положення ст. 5 Закону України «Про екологічну мережу України» до складових структурних елементів екомережі включаються: а) території та об`єкти природно-заповідного фонду; б) землі водного фонду, водно-болотні угіддя, водоохоронні зони; в) землі лісового фонду; г) полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, які не віднесені до земель лісового фонду; ґ) землі оздоровчого призначення з їх природними ресурсами; д) землі рекреаційного призначення, які використовуються для організації масового відпочинку населення і туризму та проведення спортивних заходів; е) інші природні території та об`єкти (ділянки степової рослинності, пасовища, сіножаті, луки, кам`яні розсипи, піски, солончаки, земельні ділянки, в межах яких є природні об`єкти, що мають особливу природну цінність); є) земельні ділянки, на яких зростають природні рослинні угруповання, занесені до Зеленої книги України; ж) території, які є місцями перебування чи зростання видів тваринного і рослинного світу, занесених до Червоної книги України; з) частково землі сільськогосподарського призначення екстенсивного використання - пасовища, луки, сіножаті тощо; и) радіоактивно забруднені землі, що не використовуються та підлягають окремій охороні як природні регіони з окремим статусом.
Суд зазначає, що чинне законодавство розділяє об`єкти природно-заповідного фонду й іншого природоохоронного значення, але категорія земель під такими об`єктами має єдине визначення, а саме: «землі природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного значення».
До особливо цінних земель відносяться, зокрема, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення (пункт «г» частини першої статті 150 ЗК України).
Отже вказаними нормами законів визначений правовий статус ділянки, а встановлене цільове призначення лише є однією з характеристик цього статусу (режиму).
Розташування указаної земельної ділянки у межах території Смарагдової мережі свідчить про віднесення такої ділянки до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює її перебування з іншим статусом цільового використання.
У відповідності до Закону №2292 внесено зміни до Закону України «Про поховання та похоронну справу», зокрема, останній доповнено статтею 23.1.
Так, згідно з частиною другою ст. 23.1 місце розташування Національного військового меморіального кладовища визначається з урахуванням громадських інтересів.
Таким чином, надання земельної ділянки під кладовище без врахування інтересів громадян суд вважає протиправним.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи, що містяться у Державному реєстрі речових прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраціні дії. 
Оскільки судовим рішенням, яке набуло законної сили, скасовано документ, на підставі якого виникло речове право (право постійного користування), землекористувач після набуття рішенням законної сили втартив право на цю ділінку. 
Згідно абз. 3 ч. 3 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. 
Оскільки реєстрація речового права НВМК у 2024 році була проведена на підставі розпорядження № 275, яке вподальшому скасовано судом (зокрема в частині передачі діялянки у постійне користування), а тому і рішення державного реєстратора Загоруйко Яни Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (права користування) земельної ділянки з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457, індексний номер 72198129 від 22.03.2024 також підлягає сксуванню.
За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги є правомірними та такими, що підлягають задоволенню. 
У зв`язку тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого ч. 9 ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13 73-92, 129, 231 236-240 ГПК України, суд 

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Византи відсутність у Державної установи "Національне військове меморіальне кладовище" права користування на земельну ділянку з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457, наданої згідно розпорядження Київської обласної військової адміністрації № 275 від 14.03.2024.
3. Скасувати рішення державного реєстратора Кожанської селищної ради Загоруйко Яни Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (права користування) земельної ділянки з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457, індексний номер 72198129 від 22.03.2024.
4. Стягнути з Державної установи "Національне військове меморіальне кладовище" (01001, м. Київ, пров. Музейний, 12, код ЄДРПОУ 45022710) на користь Громадської організації «Мархалівка.Підтримка» (08633, Київська область, Фастівський район, с. Мархалівка, вул. Приозерна, буд. 4, код ЄДРПОУ 45596074) 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн. 00 коп. судового збору.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 26.06.2026 року.

Суддя Л.Я. Мальована