КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 359/4314/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9874/2026 	Головуючий у суді першої інстанції - Борець Є.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Коханом Олексієм Миколайовичем, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, 

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 02.09.2021 з нього на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 26.02.2021 до досягнення дитиною повноліття. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 . Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання обов`язків військової служби ОСОБА_2 зазнав ушкодження здоров`я у вигляді цефалгічного синдрому та гострого транзиторного посттравматичного розладу з цереброастенічним синдромом. Лікування та реабілітація потребують грошових коштів в значному розмірі. 
З огляду на такі обставини, позивач просив зменшити розмір аліментів до 1/6 частки від заробітку (доходу), щомісячно.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2025 позов задоволено. Зменшено розмір аліментів на утримання ОСОБА_5 , що був визначений заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 02.09.2021 у цивільній справі №359/1679/21 (провадження №2/359/1809/2021).
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В апеляційній скарзі, відповідачка, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вимог про зменшення розміру аліментів відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирішуючи вимоги про зменшення розміру аліментів суд першої інстанції виходив з того, що із заробітної плати позивача здійснюється 50% відрахувань: на погашення наявної заборгованості та на сплату аліментів, однак, як вважає відповідач, несплата позивачем заборгованості не є підставою для зменшення розміру аліментів.
Також, зазначає, що зміни в матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними, а з доданої позивачем довідки форми ОК-5 не вбачається, що його матеріальний стан істотно погіршився, а навпаки покращився.
Посилається також і на те, що зміна сімейного стану позивача, у зв`язку з народженням другої дитини, не є підставою для зменшення розміру аліментів.
Відзначає також і те, що у неї також змінився сімейний стан у зв`язку із народженням другої дитини, що виключає можливість працювати та заробляти кошти. При цьому, нею оплачуються додаткові заняття спільної з позивачем доньки, а позивачем додаткові витрати на утримання дитини не надаються.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 14.04.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
20.04.2026 до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Зазначає, що апеляційна скарга була подана з пропуском строку на апеляційне оскарження і такий строк було безпідставно поновлено, а також апелянтом не було надіслано позивачу копії апеляційної скарги з додатками, чим було порушено його права.
Вказує, що про наявність рішення суду про стягнення аліментів не було відомо, а як стало відомо, то було ужито всіх заходів для належного виконання рішення суду. Водночас відзначає, що ним добровільно здійснювалися перекази коштів на утримання дитини.
Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження безробіття відповідачки, в той час як позивачем надано довідки про перебування у відпустці його дружини по догляду за сином, а також щодо його стану здоров`я. Твердження відповідачки про її дохід стверджуються її публічною діяльністю як спеціаліста з надання послуг манікюру та педикюру. 
Аргументує свої заперечення тим, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження базових витрат на дитину. 
Стверджує, що за обставин даної справи склалася ситуація, за якої одна дитина забезпечується у значно більшому обсязі, ніж інша, що порушує принцип рівності дітей.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції було встановлено, що 12.09.2014 було укладено шлюб між позивачем та відповідачем. 
ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 31.03.2015.
Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 02.09.2021 із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 26.02.2021 до досягнення дитиною повноліття.
Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 08.09.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був розірваний.
18.06.2022 ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 . Після державної реєстрації шлюбу відповідачу було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 18.06.2022.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.09.2021 у справі № 364/1139/19 провадження № 61-11271св20)).
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що: «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2024 у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24) зазначено, що: «звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки у другому шлюбі у нього народився син і на його утриманні перебувають малолітній син та дружина, яка перебуває у декретній відпустці, що зумовило збільшення витрат на утримання нової сім`ї. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини, на користь якої вже стягуються аліменти, та суперечитиме її інтересам».
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16.09.2024 в справі № 591/6388/22 (провадження № 61-153св24) та враховуються апеляційним судом у даній справі.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30.01.2003 № 3-рп/2003, від 02.11.2024 № 15-рп/2004.
Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У справі, що переглядається, позивач звернувся з позовом про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якого вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього від шлюбних відносин з іншою жінкою народився син ОСОБА_4 , а 16.07.2023 було отримано травму під час виконання службових обов`язків, а тому присуджений йому розмір аліментів не відповідає його новим фінансовим можливостям у зв`язку із пораненням та наявністю ще однієї дитини.
Задовольняючи вимоги про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача змінився сімейний стан у зв`язку із народженням дитини від іншого шлюбу, а також стан здоров`я, внаслідок отриманої травми під час несення військової служби, а тому ОСОБА_2 набув право на зменшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 .
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суддів першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, судом першої інстанції не було враховано, що народження другої дитини у іншому шлюбі не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Аналогічний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 03.07.2024 в справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24), від 16.09.2024 в справі № 591/6388/22 (провадження № 61-153св24).
Апеляційний суд враховує також правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03.07.2024 в справі № 552/2073/23 про те, що зменшення розміру аліментів в зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямована на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем, та суперечитиме її інтересам.
Суд повинен оцінювати усі обставини у сукупності та виходити з найкращих інтересів дітей.
Суд першої інстанції не звернув уваги також і на те, що травма позивача, отримана під час виконання службових обов`язків, свідчить про його тимчасову непрацездатність. Надана до суду медична документація не містить рекомендацій щодо встановлення інвалідності позивачу, а також обмежень до праці.
Також, судом залишено поза увагою, що дохід позивача був мінливим, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, а відтак і розмір аліментів був різним. В той же час, щомісячні базові витрати на дитину є сталими, не змінюються від рівня доходу батьків, оскільки повинні забезпечувати нормальну життєдіяльність дитини.
Позивач залишається працевлаштованим, має дохід, а відтак повинен забезпечувати гідне життя як доньки, так і сина, вживати усіх необхідних заходів для забезпечення гідного та стабільного життя своїх дітей. Народження дитини у іншому шлюбі не повинно погіршувати становище тієї дитини, на користь якої присуджені аліменти. Виховання дітей передбачає спільне забезпечення батьками їх інтересів та розвитку. В іншому випадку тягар витрат може залишитися понесеним тим з батьків, який проживає разом із дитиною.
Окрім цього, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності або відсутності у нього інших доходів, нерухомого або рухомого майна, що позбавляє суд можливості оцінити його майновий стан у сукупності.
Виникнення у позивача заборгованості зі сплати аліментів, яку останній погашає, поряд із щомісячною сплатою аліментів, не є підставою для зменшення розміру аліментів. У разі погашення позивачем заборгованості, розмір аліментів залишиться на тому рівні, який був встановлений судовим рішення, а з огляду на наявні в матеріалах справи докази щодо сплати позивачем аліментів, їх розмір, навіть з урахуванням частки матері, не є надмірним для дитини відповідного віку. Добровільні перекази відповідача, як і їх розмір, мають мінливий характер, а також не були аліментними платежами, оскільки не містять відповідних посилань на такий їх характер. 
Посилання ОСОБА_2 на трудову діяльність відповідачки апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки такі обставини не є предметом доказування у даній справі. 
Не заслуговують на увагу апеляційного суду посилання на те, що за обставин даної справи склалася ситуація, за якої одна дитина забезпечується у значно більшому обсязі, ніж інша, що порушує принцип рівності дітей, оскільки аліменти відраховувалися на утримання дитини у визначеному судовим рішенням розмірі. Факт того, що у позивача виникла заборгованість зі сплати аліментів за попередній період, не ставить дитину від іншого шлюбу у нерівне становище, оскільки доказів на підтвердження належного виконання судового рішення у період виникнення заборгованості матеріали справи не містять, а також з огляду на те, що у період виникнення заборгованості тягар утримання та виховання дитини був покладений на матір.
Необґрунтованими є посилання позивача на те, що відповідачкою не надано доказів на понесення базових витрат, оскільки загальновідомими є обставини про те, що в силу віку дитина зростає та потребує нового одягу та взуття; хворіє, що потребує витрат на лікування та відвідування лікарів; навчається, що потребує придбання нового приладдя на навчання, а також потребує інших витрат, які пов`язані з буденним життям дитини.
За даних обставин апеляційний суд приходить до висновку, що позов є недоведеним та необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Неспроможними є також твердження про те, що судом апеляційної інстанції було безпідставно поновлено строк на апеляційне оскарження, оскільки в обґрунтування строку на апеляційне оскарження відповідачкою було наведено поважні причини попуску такого строку, які суд апеляційної інстанції визнав поважними та дійшов висновку про наявність підстав для його поновлення і відкриття апеляційного провадження. Водночас, при поданні апеляційної скарги, ОСОБА_1 , було дотримано усіх вимог до змісту та форми апеляційної скарги, встановлених у ст. 356 ЦПК України, зокрема надано копію апеляційної скарги з додатками для направлення усім учасникам справи, які були направлені поштою на адреси позивача та його представника, проте повернулись до суду без їх одержання останніми.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, таке рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі, а тому підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки відповідачем за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір в розмірі 1816,80 грн., вказані судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Коханом Олексієм Миколайовичем - задовольнити.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2025 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова