ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року
м. Київ
справа № 495/8640/21
провадження № 61-3506св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа -  ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Фарська Ольга Вадимівна, на постанову Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Коновалової В. А., Кострицького В. В.,і виходив з наступного.
Короткий зміст заявлених вимог
1. У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
2. Клопотання обґрунтоване посиланням на те, що він є громадянином Італії, який на законних підставах перебуває на території України.
3. Рішенням Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 2020 року у справі № 51748 постановлено: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 ; передати малолітнього сина під опіку батькові, який проживає в АДРЕСА_1 ; зважаючи на те, що постійним місцем проживання дитини було визначено місце проживання батька, доручити компетентним соціальним службам забезпечити відносини дитини з матір`ю в Італії шляхом організації спочатку зустрічей під контролем соціальних служб, інформуючи прокурора при суді у справах неповнолітніх міста Риму у разі виявлення випадків щодо поведінки, яка шкодить інтересам дитини; забезпечити підтримку дитині для її повернення до соціального та культурного життя, а також підтримку батькові шляхом моніторингу та контролю здійснення батьком своїх батьківських обов`язків; зобов`язати відповідачку до сплати процесуальних витрат на корись апелянта в розмірі 
8 000, 00 євро, крім ПДВ та витрат на правову допомогу, а також загальних витрат в розмірі 15%.
4. Посилаючись на те, що зазначене рішення залишається невиконаним, ОСОБА_1 просив суд постановити ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду - рішення Апеляційного суду 
м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 2020 року, справа № 51748/18, відповідно до якого: позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 ; передано малолітнього сина під опіку батькові, який проживає в АДРЕСА_1 ; зважаючи на те, що постійним місцем проживання дитини визначено місце проживання батька, доручено компетентним соціальним службам забезпечити відносини дитини з матір`ю в Італії шляхом організації спочатку зустрічей під контролем соціальних служб, інформуючи прокурора при суді у справах неповнолітніх міста Риму у разі виявлення випадків щодо поведінки, яка шкодить інтересам дитини; забезпечити підтримку дитині для її повернення до соціального та культурного життя, а також підтримку батькові шляхом моніторингу та контролю здійснення батьком своїх батьківських обов`язків; зобов`язано відповідачку ОСОБА_2 до сплати процесуальних витрат на користь ОСОБА_1 у розмірі 8 000,00 євро, крім ПДВ та витрат на правову допомогу, а також загальних витрат в розмірі 15%.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
5. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 
від 27 вересня 2024 року клопотання задоволено. 
6. Надано дозвіл на примусове виконання рішення іноземного суду - рішення Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 2020 року, справа № 51748/18, відповідно до якого: позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 ; передано малолітнього сина під опіку батькові, який проживає у АДРЕСА_1 ; зважаючи на те, що постійним місцем проживання дитини визначено місце проживання батька, доручено компетентним соціальним службам забезпечити відносини дитини з матір`ю в Італії шляхом організації спочатку зустрічей під контролем соціальних служб, інформуючи прокурора при суді у справах неповнолітніх міста Риму у разі виявлення випадків щодо поведінки, яка шкодить інтересам дитини; забезпечити підтримку дитині для її повернення до соціального та культурного життя, а також підтримку батькові шляхом моніторингу та контролю здійснення батьком своїх батьківських обов`язків; зобов`язано відповідачку ОСОБА_2 до сплати процесуальних витрат на користь апелянта ОСОБА_1 у розмірі 
8 000,00 євро, крім ПДВ та витрат на правову допомогу, а також загальних витрат у розмірі 15 %, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали становить 367 678,40 грн.
7. Задовольняючи клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 2020 року, справа № 51748/18, неможливо виконати у добровільному порядку, а правові підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду відсутні.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
8. Постановою Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кузьменко М. Б., задоволено. Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. 
9. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду - рішення Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду цивільних справ неповнолітніх- цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 2020 року, справа 
№ 51748/18 відмовлено.
10. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не урахував, що місцем проживання дитини вже понад 8 років є Україна, а малолітній син сторін у справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже прижився у своєму новому середовищі, а тому повернення дитини до Італійської Республіки загрожує заподіянню їй психічної шкоди й створить для неї нетерпиму обстановку (пункт b статті 13 Гаазької конвенції 1980 року). Посилання заявника на порушення його прав як батька малолітньої дитини апеляційний суд вважав необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності будь-яких перешкод щодо його участі у житті сина та відвідування дитини за місцем його проживання.
Узагальнені доводи касаційної скарги
11. 17 березня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Фарська О. В., через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року та залишити в силі ухвалу 
Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2024 року.
12. Підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі № 367/2761/17, від 11 липня 2022 року у справі № 761/11623/17, від 23 вересня 2022 року у справі № 686/11087/20, від 10 вересня 2025 року у справі № 727/9668/24 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
13. На обґрунтування вимог касаційної скарги заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно вдався до переоцінки обставин справи, встановлених рішенням суду Італійської Республіки. Наголошує на тому, що інтереси дитини були предметом дослідження саме суду Італійської Республіки.
14. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не встановив наявності передбачених статтею 468 ЦПК України, а також статтею 23 Гаазької конвенції про батьківську відповідальність 1996 року підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
15. Акцентує увагу на тому, що причиною тривалого незаконного перебування дитини в Україні є виключно дії українських судів, які спочатку не розглянули вчасно заяву про повернення дитини до Італії відповідно до Гаазької конвенції 1980 року (справа № 495/10157/16, позов було своєчасно подано до компетентного українського суду ще в листопаді 2016 року, однак справа досі розглядається у суді першої інстанції), а потім у цій справі надали ОСОБА_2 десятки можливостей щодо відкладання розгляду справ, про які вона просила без будь-якої реальної необхідності та обґрунтування (заява до компетентного українського суду була подана одразу після остаточного рішення Касаційного суду Італії у 2021 році). Зазначає, що він вже тривалий час не бачить власну дитину, вона протиправно утримується в родині матері, незаконно вивезена з Італійської Республіки, а всі вжиті ним заходи результатів не дали, відносини із сином не налагоджені. Водночас неможливість підтримання ним контакту з сином в Україні була підтверджена італійськими судами. 
16. Посилається на те, що саме ОСОБА_2 ухилялася від надання дитиною будь-яких пояснень компетентним та уповноваженим органам, умисно приховуючи від них дитину та достеменно знаючи про мету візиту відповідних осіб до неї в Україні, тобто умисно проігнорувала можливість встановлення будь-якого балансу інтересів та захисту інтересів дитини.
17. Усі ризики, пов`язані з поверненням дитини до Італії, вже були оцінені та враховані Апеляційним судом м. Рима, зокрема шляхом забезпечення психологічної підтримки для дитини та відсутності розриву з матір`ю (ніщо не заважає матері повернутися до Італії). Тоді як визнання рішення, як юридична процедура, не впливає на неповнолітнього та його права.
18. Вважає, що постанова апеляційного суду не відповідає інтересам дитини, місцем постійного проживання якої до моменту незаконного переміщення була Італійська Республіка, де дитина перебувала у благополучних умовах.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
19. Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків. 
20. Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 495/8640/21, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
21. 10 квітня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
22. Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2026 рокусправу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
23. 21 квітня 2026 року ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат 
Кузьменко М. Б., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів касаційної скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
24. Відзив обґрунтований посилання на те, що суд апеляційної інстанції правильно виходив з необхідності забезпечення якнайкращих інтересів дитини, яка з 2016 року отримує в Україні належний розумовий, фізичний та психологічний розвиток, має успіхи в навчанні, займається різними видами творчої діяльності, має друзів та сім`ю, яка її підтримує, забезпечена належним медичним обслуговуванням. Вважає, що доводи заявника значною мірою зводяться до переоцінки обставин справи, зокрема, щодо «протиправності» виїзду дитини у 2016 році.
25. 07 травня 2026 року  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Фарська О. В., через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відповідь на відзив  ОСОБА_2 на його касаційну скаргу. Зазначає, що вирішення питання про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду в порядку статті 468 ЦПК України передбачає особливий порядок провадження: воно не потребує повноцінної стадії збирання та дослідження доказів, є більш оперативним та спрощеним, оскільки обмежується лише формальною перевіркою дотримання основних процесуальних прав боржника, визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та ЦПК України.
Фактичні обставини справи
26. 11 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , про що зроблено відповідний актовий запис № 22.
27. У період з 11 лютого 2012 року по 28 червня 2016 року подружжя почергово мешкало на території Італійської Республіки та України.
28. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (довідка про реєстрацію особи громадянином України № 6128/037 від 12 лютого 2013 року, видана посольством України в Італії).
29. Рішенням Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 2020 року, справа № 51748, вирішено: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 ; передати малолітнього сина під опіку батькові, який проживає в АДРЕСА_1 ; зважаючи на те, що постійним місцем проживання дитини було визначено місце проживання батька, доручити компетентним соціальним службам забезпечити відносини дитини з матір`ю в Італії шляхом організації спочатку зустрічей під контролем соціальних служб, інформуючи прокурора при суді у справах неповнолітніх міста Риму у разі виявлення випадків щодо поведінки, яка шкодить інтересам дитини; забезпечити підтримку дитині для її повернення до соціального та культурного життя, а також підтримку батькові шляхом моніторингу та контролю здійснення батьком своїх батьківських обов`язків; зобов`язати відповідача до сплати процесуальних витрат на корись апелянта в розмірі 8 000, 00 євро, крім ПДВ та витрат на правову допомогу, а також загальних витрат в розмірі 15 %.
30. 18 жовтня 2021 року Верховним касаційним судом Італійської Республіки касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки 
від 18 лютого 2020 року, справа № 51748, відхилено, оскаржене рішення суду залишено без змін.
31. Рішення Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 2020 року, справа № 51748, залишається невиконаним.

Позиція Верховного Суду
32. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
33. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
34. Частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
35. Між Україною та Італійською Республікою міжнародні договори про правову допомогу і правові відносини у цивільних і сімейних справах не укладалися, а тому визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (частина друга статті 462 ЦПК України; стаття 11 Закону України «Про міжнародне приватне право»). 
36. Крім того, Україна та Італійська Республіка є договірними державами Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року (далі - Гаазька конвенція про батьківську відповідальність 1966 року).
37. У преамбулі Конвенції про батьківську відповідальність Держави, що її підписали, беручи до уваги потребу в посиленні захисту дітей у справах міжнародного характеру, бажаючи уникнути конфліктів між їхніми правовими системами щодо юрисдикції права, що застосовується, визнання та виконання заходів захисту дітей, наголосили на важливості міжнародного співробітництва для захисту дітей, підтвердили, що найвищим інтересам дитини повинно надаватися першочергове значення.
38. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - це поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.
39. У статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають із цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.
40. Відповідно до частини першої статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
41. У частині першій статті 462 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
42. Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (стаття 463 ЦПК України).
43. Відповідно до частини першої статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.
44. Згідно з частиною шостою статті 467 ЦПК України, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.
45. Підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені статтею 468 ЦПК України, згідно з якою клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.
46. У статті 471 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
47. Клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою (частина перша статті 472 ЦПК України).
48. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі №183/1464/22 зауважував, що судове рішення про визначення місця проживання дитини по своїй суті є рішенням про визнання, а за своїм змістом є рішенням немайнового характеру. 
49. Згідно з частиною четвертою статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відомості про усиновлення, скасування усиновлення, визнання усиновлення недійсним, позбавлення та поновлення батьківських прав вносяться до Державного реєстру актів цивільного стану громадян на підставі відповідного рішення суду в день надходження копії такого рішення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану або в день пред`явлення особою, зазначеною в рішенні суду, або уповноваженою нею особою копії такого рішення.
50. У цій справі заявником ініційовано розгляд питання про надання дозволу на примусове виконання рішення Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 2020 року, справа № 51748, яким вирішено: позбавити матір дитини батьківських прав щодо малолітнього сина; передати малолітнього сина під опіку батькові, який проживає в Римі; доручити компетентним соціальним службам забезпечити відносини дитини з матір`ю в Італії шляхом організації спочатку зустрічей під контролем соціальних служб, інформуючи прокурора при суді у справах неповнолітніх міста Риму у разі виявлення випадків щодо поведінки, яка шкодить інтересам дитини; забезпечити підтримку дитині для її повернення до соціального та культурного життя, підтримку батькові шляхом моніторингу та контролю здійснення батьком своїх батьківських обов`язків; зобов`язати відповідача до сплати процесуальних витрат на корись апелянта в розмірі 8,000, 00 євро, крім ПДВ та витрат на правову допомогу, а також загальних витрат в розмірі 15 %.
51. Зі змісту зазначеного рішення іноземного суду слідує, що воно містить присудження як майнового (стягнення процесуальних витрат, витрат на правову допомогу, а також загальних витрат), так і немайнового характеру (позбавлення батьківських прав, визначення питання батьківської опіки, забезпечення відносин (контакту) дитини з матір`ю, а також підтримки дитини й батьків).
52. Відмінність між наданням дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбаченим главою 1, та визнанням в Україні рішень іноземних судів, передбаченим главою 2 розділу ІХ ЦПК України, полягає в тому, що в першому випадку національний суд дозволяє примусове виконання рішення іноземного суду та видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом. У другому випадку національний суд лише визнає рішення іноземного суду як факт або юридичний стан, що вже відбувся за кордоном, без звернення цього рішення до примусового виконання.
53. Верховний Суд уже зауважував, що можливість реалізації рішення іноземного суду в Україні залежить від характеру рішення. До рішень іноземного суду, які потребують виконання, можна віднести рішення: про стягнення боргу; стягнення аліментів; відшкодування шкоди. Тобто такі, що мають майновий характер. Рішеннями іноземного суду немайнового характеру, які не потребують виконання, можуть бути: про розірвання шлюбу; про встановлення батьківства; про встановлення опіки тощо (постанова Верховного Суду від 04 лютого 
2026 року у справі № 359/10463/24).
54. У постанові Верховного Суду від 04 лютого 2026 року у справі № 359/10463/24 наголошено, що навіть у випадку коли рішення іноземного суду стосується скасування спільного батьківського права та надання одному з батьків одноосібних прав над дітьми, таке рішення за своїм характером може не підлягати примусовому виконанню, а має визнаватися як юридичний факт або правовий стан у порядку глави 2 розділу ІХ ЦПК України.
55. Подібний підхід застосовано Верховним Судом і у постанові від 27 вересня 2024 року у справі № 308/7962/23, у якій суд, розглядаючи питання про визнання рішення суду м. Уппсала Королівства Швеція щодо призначення особливих опікунів дитині, застосував саме процедуру визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, з урахуванням Гаазької конвенції про батьківську відповідальність1996 року.
56. Якщо іноземне рішення встановлює або змінює правовий статус особи, батьківську відповідальність, опіку, місце проживання дитини чи інший сімейно-правовий стан, воно не завжди може бути предметом примусового виконання в Україні. У кожному випадку суд повинен встановити, чи містить таке рішення конкретний обов`язок боржника, який може бути реалізований із застосуванням процедури примусового виконання, чи йдеться лише про юридичний факт або статус, який підлягає визнанню.
57. Остаточність рішення іноземного суду сама по собі не усуває необхідності розмежування тієї частини рішення, яка підлягає примусовому виконанню (глава 1 розділу ІХ ЦПК України), і тієї частини, яка за своїм змістом може бути лише предметом визнання (глава 2 розділу ІХ ЦПК України)як юридичний факт або правовий стан.
58. Рішення Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 2020 року, справа № 51748, про надання дозволу на примусове виконання якого подане клопотання у цій справі, не підлягає примусовому виконанню в частині вирішення питання про здійснення батьківських прав над малолітнім  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (позбавлення батьківських прав; визначення батьківської відповідальності, забезпечення відносин дитини з матір`ю в Італії, підтримки дитини, а також підтримки батька). У зазначеній частині рішення іноземного суду може бути визнано як факт або юридичний стан, без звернення цього рішення до примусового виконання, у порядку, визначеному главою 2 розділу ІХ ЦПК України. Однак про це заявник не просив у поданому до національного суду клопотанні.
59. Колегія суддів звертає увагу, що відмовляючи у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, суд апеляційної інстанції помилково посилався на пункт «b» статті 13 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 
1980 року, обґрунтовуючи відмову у поверненні дитини ризиком заподіяння їй психічної шкоди. Оскільки суд Італійської Республіки виніс остаточне рішення по суті щодоздійснення батьківських прав над малолітнім  ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , процедура його легітимізації в Україні має відбуватися через призму Гаазької конвенції про батьківську відповідальність 1996 року. Водночас питання щодо застосування Гаазької конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року вирішується у справі № 495/10157/16-ц.
60. З урахуванням наведеного, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в частині здійснення батьківських прав над малолітнім  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
61. Водночас, рішення Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 2020 року, справа № 51748, містить також майнові присудження, і у цій частині підлягає примусовому виконанню, зокрема щодо сплати процесуальних витрат на корись апелянта в розмірі 8,000, 00 євро, крім ПДВ та витрат на правову допомогу, а також загальних витрат в розмірі 15 %.
62. Ураховуючи, що підстав для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання рішення Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 
2020 року, справа № 51748, у частині стягнення судових витрат, передбачених статтею 468 ЦПК України, не встановлено, зазначене рішення набрало законної сили, а клопотання подане у межах строків пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для відмови у наданні дозволу на його виконання.
63. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про задоволення клопотання не зазначив правових підстав для відмови у наданні дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в частині стягнення судових витрат. Таких підстав не встановлено і судом касаційної інстанції.
64. Разом з тим колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо необхідності визначення гривневого еквіваленту стягнутої у рішенні Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 2020 року суми процесуальних витрат. Визначення такого еквівалента фактично призводить до зміни резолютивної частини судового рішення іноземного суду та не відповідає порядку виконання рішень судів при обчисленні боргу у валюті.
65. Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
66. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 412 ЦПК України).
67. Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 413 ЦПК України).
68. З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення касаційної скарги
ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Фарська О. В., та зміни оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду щодо здійснення батьківських прав (позбавлення батьківських прав; визначення батьківської відповідальності, забезпечення відносин дитини з матір`ю в Італії, підтримки дитини, а також підтримки батька) над малолітнім  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виклавши його в редакції цієї постанови. 
69. Щодо вимог про надання дозволу на виконання рішення Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 2020 року, справа № 51748/18, в частині стягнення судових витрат оскаржуване судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, ухвала суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню в силі з виключенням посилання на гривневий еквівалент стягнутої іноземним судом суми процесуальних витрат.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Фарська Ольга Вадимівна, задовольнити частково.
2. Постанову Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 
2020 року, справа № 51748/18, щодо здійснення батьківських прав (позбавлення батьківських прав; визначення батьківської відповідальності, забезпечення відносин дитини з матір`ю в Італії, підтримки дитини, а також підтримки батька) над малолітнім  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.
3. Постанову Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської республіки від 18 лютого 
2020 року, справа № 51748/18, щодо стягнення судових витрат скасувати. Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2024 року в зазначеній частині залишити в силі, виключивши з неї посилання на гривневий еквівалент стягнутої рішенням Апеляційного суду м. Рима (палата з розгляду справ неповнолітніх - цивільна палата) Італійської Республіки від 18 лютого 2020 року, справа № 51748/18, суми процесуальних витрат.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович