СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Харків Справа №922/1486/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,
за участю позивача –  ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 (вх.№1052Х від 07.05.2026) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.05.2026 у справі №922/1486/26 (м. Харків, суддя Присяжнюк О.О., повна ухвала складена 05.05.2026)
за позовом ОСОБА_1 , м. Харків,
до Фірми "Сіверська Сласть - Продукт" Товариство з обмеженою відповідальністю, м. Харків,
про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фірми "Сіверська Сласть - Продукт" Товариство з обмеженою відповідальністю, в якій просить стягнути з фірми відповідача ТОВ «Сіверська Сталь – Продукт» на користь Акціонерного товариства «Міжнародний фонд промислових інвестицій «Нефтьгазпром» в особі Безпалого Костянтина Анатолійовича (3156508232) заборгованість за рішенням Господарського суду Харківської області від 20.02.2025 у справі № 922/3887/24 суду у розмірі 1 023 400.00 (один мільйон двадцять три тисячі чотириста грн. 00 коп.) тис. грн., що є еквівалентом 25 840.00 (двадцять п`ять тисяч вісімсот сорок) доларів США станом на 21.04.2024 року за офіційним курсом Національного банку України, а також 12 280,80 грн (дванадцять тисяч двісті вісімдесят гривень вісімдесят копійок). 
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.05.2026 відмовлено у відкритті провадження у справі №922/1486/26 за позовом ОСОБА_1 до Фірми «Сіверська Сласть – Продукт» Товариство з обмеженою відповідальністю про стягнення коштів.
ОСОБА_1 з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм чинного законодавства, просить ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.05.2026 у справі №922/1486/26 за позовом ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів з Фірми «Сіверська Сласть – Продукт» Товариство з обмеженою відповідальністю на користь Акціонерного товариства «Міжнародний фонд промислових інвестицій «Нефтьгазпром» в особі ОСОБА_1 заборгованості за рішенням Господарського суду Харківської області від 20.02.2025 у справі № 922/3887/24 суду у розмірі 1 023 400. 00 (один міліон двадцять три тисячі чотириста грн. 00 коп.) тис. грн., що є еквівалентом 25 840. 00 (двадцять пять тисяч вісімсот сорок) доларів США станом на 21.04.2024 року за офіційним курсом Національного банку України, а також 12 280, 80 (дванадцять тисяч двісті вісімдесят гривень вісемдесят копійок) скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, дійшовши помилкового висновку про відсутність у господарського суду юрисдикції щодо розгляду цього спору.
На думку апелянта, спір пов`язаний із реалізацією та захистом його прав як власника цінних паперів та учасника корпоративних відносин, оскільки заявлені вимоги випливають із ненарахування та невиплати доходів за інвестиційними сертифікатами, а також із діяльності осіб, пов`язаних із ПрАТ «Міжнародний фонд промислових інвестицій «Нефтьгазпром». У зв`язку з цим скаржник вважає, що спір підлягає розгляду саме за правилами господарського судочинства.
Апелянт також посилається на практику Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду щодо визначення юрисдикції корпоративних спорів, зазначаючи, що визначальним критерієм є характер спірних правовідносин, а не виключно суб`єктний склад сторін.
Крім того, скаржник звертає увагу на те, що ухвалою суду загальної юрисдикції йому було роз`яснено необхідність звернення саме до господарського суду, тоді як оскаржуваною ухвалою господарський суд відмовив у відкритті провадження, що, на його думку, призвело до порушення принципу правової визначеності та фактичного позбавлення права на доступ до правосуддя.
З огляду на викладене апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2026 для розгляду справи №922/1486/26 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою скарги ОСОБА_1  (вх.№1052Х від 07.05.2026) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.05.2026 у справі №922/1486/26. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1486/26.
15.05.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/1486/26 (вх.№ 5503).
Повідомлений належним чином засобами поштового зв`язку про дату, час та місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з`явився. Зважаючи на те, що відповідно до ч. 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про розгляд апеляційної скарги у даному судовому засіданні за відсутності відповідача.
У судовому засіданні 04.06.2026 позивач просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.05.2026 у справі № 922/1486/26 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Перевіривши дотримання господарським судом першої інстанції норм процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступні обставини.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач є власником інвестиційних сертифікатів Приватного акціонерного товариства «Міжнародний фонд промислових інвестицій «Нефтьгазпром» (далі - Фонд, ПрАТ «МФПІ «Нефтьгазпром»), які позивач отримав від свого батька - ОСОБА_2 .
Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.02.2025 у справі №922/3887/24 з ПрАТ «МФПІ «Нефтьгазпром» на користь позивача стягнуто 1 023 400,00 грн як інвестиційний дохід (невиплачені дивіденди та повернення вкладених коштів за цінними паперами). Зазначене рішення перебуває на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові (виконавчі провадження № 77616385 та № 77616249), однак не виконується у зв`язку з відсутністю у боржника майна та коштів.
Вимогу до відповідача - ТОВ фірма «Сіверська Сласть - Продукт» - позивач обґрунтовував тим, що відповідач є афілійованою особою Фонду-боржника, одним із засновників відповідача є ПрАТ «МФПІ «Нефтьгазпром», а засновники та бенефіціари відповідача і Фонду є пов`язаними особами, які вчиняли дії з виведення активів Фонду на шкоду інвесторам.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.05.2026 відмовлено у відкритті провадження у справі №922/1486/26 за позовом ОСОБА_1 до Фірми «Сіверська Сласть – Продукт» Товариство з обмеженою відповідальністю про стягнення коштів.
Суд мотивував ухвалу тим, ОСОБА_1 є фізичною особою, з матеріалів позовної заяви не вбачається, що він має статус фізичної особи-підприємця або що придбання інвестиційних сертифікатів здійснювалось у зв`язку з підприємницькою діяльністю. Придбання фізичною особою інвестиційних сертифікатів є формою реалізації права власності та особистого (приватного) інвестування, що регулюється нормами цивільного права, а не підприємницькою діяльністю. Позивач, будучи фізичною особою без статусу підприємця, не є суб`єктом господарювання. Отже, спір між позивачем і відповідачем не є спором між суб`єктами господарювання у значенні статті 20 ГПК України. Суд наголосив на тому, що власник інвестиційного сертифіката пайового інвестиційного фонду та власник корпоративних прав є різними правовими категоріями. Крім того, позовна вимога звернена до ТОВ фірма «Сіверська Сласть - Продукт», яка є самостійною юридичною особою. Позивач не є учасником (засновником, акціонером) відповідача, жодних корпоративних прав щодо відповідача не має, а відтак правовідносини між позивачем та відповідачем не мають ознак корпоративних. Таким чином, цей спір не підпадає під юрисдикцію господарського суду як корпоративний відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 ГПК України. Враховуючи те, що позовні вимоги не мають ознак господарсько-правових, суд дійшов висновку, що подана позовна заява в зазначеному суб`єктному складі та із зазначеними вимогами не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті провадження у справі.
Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. 
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Частинами 1-3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. 
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду, та справи у спорах щодо продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків;
3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;
4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;
5) справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;
6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами, клопотаннями органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;
8) справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника;
9) справи щодо процедури превентивної реструктуризації;
10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) юридичних осіб та їх органів, посадових та службових осіб, а також фізичних осіб - підприємців у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;
11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;
12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;
13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;
14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;
15) інші справи у спорах між юридичними особами, які здійснюють господарську діяльність, та/або фізичними особами - підприємцями;
16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;
17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках публічно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства;
18) справи у спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів власників облігацій, що виникають між адміністратором за випуском облігацій та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями;
19) справи у спорах щодо оскарження рішення зборів власників облігацій;
20) справи у спорах між організацією водокористувачів та її членом або власником (користувачем) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, включеної до території обслуговування відповідної організації водокористувачів, щодо набуття чи припинення членства в такій організації водокористувачів, укладання, зміни, розірвання, виконання організацією водокористувачів договорів, додаткових угод та іншої документації, яка відповідно до умов договору є його невід`ємною частиною, умов надання послуг організацією водокористувачів, визнання недійсними правочинів, вчинених організацією водокористувачів, а також щодо визначення території обслуговування організації водокористувачів; справи у спорах між власниками меліоративних систем або мереж та водокористувачами щодо умов забору, доставки води та її відведення;
21) справи про ліквідацію страховика або кредитної спілки за позовом Національного банку України відповідно до статті 110 Цивільного кодексу України.
Для цілей цього Кодексу господарською діяльністю є діяльність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Комерційною господарською діяльністю (підприємництвом) є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється юридичними особами та фізичними особами - підприємцями з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Некомерційною господарською діяльністю є самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється юридичними особами та фізичними особами - підприємцями, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.
Відповідно до частин 1,2, 6 статті 961 Цивільного кодексу України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та установчих документів товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи. Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.
Отже, судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне, між собою.
При цьому, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.
Крім того, якщо позивачі обґрунтовують позовні вимоги порушенням відповідачами їхніх корпоративних прав, то встановлення наявності чи відсутності порушення таких прав, характеру та суб`єктів порушення здійснюється господарським судом під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 917/1338/18).
Судова колегія зазначає, що визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу. При цьому, визначальним щодо юрисдикції спорів є не склад сторін, а предмет спору і підстава вимоги.
Крім того, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви у даній справі, позивач просив суд стягнути з фірми відповідача на користь Акціонерного товариства «Міжнародний фонд промислових інвестицій «Нефтьгазпром» в особі Безпалого Костянтина Анатолійовича заборгованість за рішенням Господарського суду Харківської області від 20.02.2025 у справі №922/3887/24 суду у розмірі 1 023 400.00 грн, що є еквівалентом 25 840.00 доларів США станом на 21.04.2024 року за офіційним курсом Національного банку України, а також 12 280,80 грн.
Отже, виходячи з вказаних заявлених позовних вимог у дній справі, вбачається, що вони зводяться до стягнення заборгованості за рішенням суду у справі №922/3887/24, яка вже була розглянута у порядку господарського судочинства. 
Відтак, враховуючи характер заявлених позовних вимог, вони не можуть розглядатися як ізольовані, оскільки тісно пов`язані із виконанням рішення, прийнятого господарським судом.
Означене є достатньою підставою для розгляду відповідних позовних вимог у порядку господарського судочинства.
Таким чином, враховуючи предмет, підставу позову та суть заявлених вимог, а також юридичну природу обставин у даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали зробив передчасний висновок про відмову у відкритті провадження у справі.
З урахуванням вищевикладеного, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України є необґрунтованим.
Згідно з ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність), про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність), зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство (неплатоспроможність) без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. 
Згідно з п.6 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обстави суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги. Відтак ухвала Господарського суду Харківської області від 05.05.2026 у справі №922/1486/26 підлягає скасуванню з направленням справи до місцевого господарського суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити те, що враховуючи, що апеляційна скарга подана у цій справі в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апелянт мав сплатити судовий збір у розмірі 2662,40 грн (3328,00*0,8).
При цьому, колегія суддів зауважує, що апелянтом при зверненні до суду з апеляційною скаргою сплачено судовий збір у розмірі 3328,00 грн, тобто у більшому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про судовий збір».
Згідно п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Разом з тим, питання повернення надмірно сплаченого судового збору не вирішується судом з власної ініціативи та може бути вирішене лише за відповідним клопотанням особи, яка його сплатила, шляхом повернення коштів з Державного бюджету України відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись статтями 175, 269, 270, 271, п.6 ч.1 ст.275, 280, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.05.2026 у справі №922/1486/26 скасувати.
Справу №922/1486/26 направити до Господарського суду Харківської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 15.06.2026.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук 

Суддя В.С. Хачатрян