Справа № 420/5025/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Азимут - Трейд» (вул. Мельницька, буд. 24А, м. Одеса, 65005, код ЄДРПОУ 34986223) до Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, 21А, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ 44005631) про визнання протиправним та скасування рішення,- 

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АЗИМУТ-ТРЕЙД» до Одеської митниці, у якому позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500090/2026/000004/1 від 31.01.2026р. прийняте Одеською митницею на пункті пропуску "Чорноморський морський порт". Відділ митного оформлення № 3 митного поста "Чорномор. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з метою митного оформлення товару декларантом подано до Одеської митниці митну декларацію: 26UA500090001504U8 від 28.01.2026 року. Митна вартість товарів, заявлених до митного оформлення, була визначена декларантом за за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується (вартість операції).
За результатом опрацювання поданих декларантом документів Одеська митниця дійшла висновку, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митноі вартості, які є обов`язковими при її обчисленні. Листом від 30.01.2026 року декларантом було надано запитувані документи. За поданою митною декларацією митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів: №UA500090/2026/000004/1 від 31.01.2026 р. Такими рішеннями скориговано заявлену позивачем митну вартість товарів, а саме: за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МКУ тобто взято за основу інформацію щодо раніше визначеної митної вартості товару. В подальшому Одеською митницею прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: UA500090/2026/000031, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів та запропоновано декларанту подати нову митну декларацію з урахуванням рішення про коригування митної вартості. 
Позивач з підставами прийняття рішення не погоджується, вважає, що усі зазначені в оскаржуваному рішенні обставини є надуманими та такими, які повністю спростовуються наданими для митного оформлення документами.
Щодо обставин про наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації позивач вказав, що факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює.
Ухвалою суду від 02.03.2026 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також витребувано з Одеської митниці належним чином засвідчені копії документів, які були підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів №UA500090/2026/000004/1 від 31.01.2026 року.
16.03.2026 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов разом з документами на виконання ухвалу суду від 02.03.2026 року. 
Згідно відзиву, відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Декларантом позивача для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці подана митна декларація (МД) № 26UA500090001504U8 від 28.01.2026, відповідно до якої за умовами поставки CFR на митну територію України надійшов товар ТОВ «Азимут - Трейд». Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією (МД) 26UA500090001504U8 від 28.01.2026, позивачем подані документи, які зазначені у графі 44 МД. Оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 МКУ, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.
31.01.2026 декларант додатково надіслав наступні документи: виписки банку від 31.01.2026, б/н від 21.12.2025, Лист б/н від 30.01.2026, №11 від 05.01.2026, б/н від 22.12.2025, Додаткова угода №1 від 05.12.2025 та відповідь від 30.01.2026 №30/01-5 в якому митний орган повідомлено, що надано всі наявні документи.
Як зазначає відповідач, декларантом не подані усі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ, розбіжності не спростовано. Митницею проведено контроль співставлення, відповідно до положень ст. 337 МКУ.
Оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) № 26UA500090001504U8 від 28.01.2026 містились розбіжності, та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МКУ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
Відповідач зауважив, що у відношенні товарів застосували резервний метод. 
На переконання відповідача, у рішенні про коригування митної вартості №UA500090/2026/000004/1 від 31.01.2026 наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цьому рішенні про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю.
Відтак, відповідач робить висновок, що Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару № UA500090/2026/000004/1 від 31.01.2026 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500090/2026/000031 від 31.01.2026 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «Азимут - Трейд».
17.03.2026 року до суду від представника Одеської митниці надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
18.03.2026 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач вказує, що відповідачем у своєму відзиві не зазначено чому саме він не погоджується з наведеними позивачем обставинами та порушеннями які допустив митний орган, із посиланням на відповідні докази та норми права. В позовній заяві наведено порушення з боку відповідача та надано пояснення з посиланням на норми закону, які відповідачем у відзиві жодним чином не спростовуються.
Ухвалою суду від 20.03.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
24.03.2026 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого митниця не погоджується з аргументами позивача з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Інших заяв по суті під час розгляду справи до суду не надходило.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
У ході здійснення господарської діяльності Позивача між ТОВ «АЗИМУТ-ТРЕЙД» (Покупець) та «ENERGY EG CO» (Продавець) 04.12.2023 року було укладено контракт на поставку № 4, відповідно до предмету якого Продавець зобов`язується на умовах та спосіб визначений Додатками до Контракту поставляти Покупцю товар у кількості, асортименті за ціною зазначеними у рахунках, проформах а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар.
Відповідно п. 3.4. Контракту, умови постачання вказуються в Проформі Фактурі / Комерційному Рахунку Фактурі. 
На виконання умов Контракту було виставлено Інвойс № EN18-2025 від 23.12.2025 року, яким сторони узгодили номенклатуру, ціну та кількість Товару. Так, загальна вартість товару становить 235625.00 доларів. Товар – сіль рафінована харчова. 
Також було складено специфікацію № 1 від 26.01.2026 року до Договору, якою сторонами було погоджено, зокрема, умови поставки – «CFR», Чорноморськ.
З метою митного оформлення імпортованого товару декларантом позивача до Одеської митниці подано митну декларацію № 26UA500090001504U8 від 28.01.2026 року на поставлені товари.
Митну вартість товару визначено за основним (першим) методом - ціною договору.
На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з митною декларацією наступні документи: 
- Сертифікат якості (Certificate of quality) №25123004E8ua від 30.12.2025; 
- Пакувальний лист (Packing list) №EN 18-2025 від 23.12.2025; 
- Рахунок-проформа (Proforma invoice) №10/25 AZM.UKR від 29.10.2025; 
- Рахунок-проформа (Proforma invoice) №EN 18-2025 від 29.12.2025; 
- Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №EN 18-2025 від 23.12.2025; 
- Коносамент (Bill of lading) №1 від 29.12.2025; 
- Вантажна вiдомiсть (Cargo Manifest) б/н від 29.12.2025; 
- Сертифiкат про походження товару форми A (Certificate of origin form A (GSP)) №А 25 0201838 від 30.12.2025; 
- Статус особи, яка подає митну декларацію №1; 
- Платіжний документ, що підтверджує вартість товару №74 від 31.12.2025; 
- Платіжний документ, що підтверджує вартість товару №75 від 04.11.2025; 
- Платіжний документ, що підтверджує вартість товару №89 від 23.12.2025; 
- Платіжний документ, що підтверджує вартість товару №390 від 30.12.2025; 
- Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №11 від 05.01.2026; 
- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Додаткова угода №5 від 05.12.2025; 
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №4 від 04.12.2023; 
- Договір про надання послуг митного брокера №2301-1 від 23.01.2026; 
- Інші некласифіковані документи СПЕЦИФІКАЦІЯ №1 від 26.01.2026; 
- Копія митної декларації країни відправлення №34080-1-651-2025 від 23.12.2025.
Під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів митним органом було встановлено, що подані документи містять розбіжності, а саме: 
1 )Декларантом надано платіжні інструкції в іноземній валюті від 31.10.2025 №74, від 04.11.2025 №75, від 23.12.2025 №89, від 30.12.2025 № 90 які не містить обов`язкових реквізитів, визначених Положенням № 216, зокрема підписи відповідальної особи платника виконано власноручно, але печатка банка накладена у електронному вигляді з використанням ЕЦП. 
2 ) Відповідно пункту 4.2 Контракту вартість товару вказується у специфікації до цього контракту. Специфікацію з узгодженням вартості товару до митного оформлення не надавалась 
3) Згідно наданого рахунку проформі від 29.10.2025 10/25 AZM.UKЕ поставка товару здійснюється на умовах 100% передоплати тобто факт складення рахунку – фактури (invoice) від 23.12.2025 № EN 18-2025 свідчить про здійснення оплати товару, також додатково до митного оформлення надана платіжна інструкція в іноземній валюті від 30.12.2025 № 90 (тобто після дати рахунку – фактури (invoice) від 23.12.2025 № EN 18-2025 та оформлення митної декларації країни відправлення від 27.12.2025 № 34080-1-651-2025), що може свідчити про здійснення додаткових платежів за постачаємий товар. 
4) У поданому коносаменті від 29.12.2025 № 1 у якості умов оплати фрахту зазначено: «freight payable as per Charter-Party». Проте, зазначений документ до митного оформлення не надавався, що унеможливлює здійснення перевірки оплати витрат на транспортування оцінюваних товарів до порту ввезення на митну територію України та відповідно перевірки правильності виконання та додержання умов поставки CFR Chornomorsk; Згідно із загальноприйнятими міжнародними правилами Charter Party (чартер-партія) – це договір, що укладається між власником судна та наймачем та є основою для морської торгівлі та транспортування вантажів. Цей договір регулює умови найму судна, включаючи терміни, маршрут, перелік послуг, тариф, умови оплати, умови вантажу, додаткові витрати тощо. Ненадання до митного оформлення транспортного (перевізного) документа Charter Party як невід`ємної частини коносаменту № 1 від 29.12.2025 не дає права митному органу впевнитись у достовірності заявлених відомостей, що мають вплив на правильність визначення митної вартості, у тому числі, умов поставки CFR Chornomorsk, зокрема, щодо наймача судна, умови найму судна, включаючи терміни, маршрут, перелік послуг, тариф, умови оплати, умови вантажу, додаткові витрати тощо.
5) Митна декларація країни відправлення від 27.12.2025 № 34080-1-651-2025 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує заявлену митну вартість товарів, оскільки: складена раніше дати коносаменту від 29.12.2025№ 1, не містить відомостей про документи (контракт, проформа-інвойс, інвойс), на підставі яких здійснювався експорт товару. 
6) Відповідно наданого перекладу митної декларації країни відправлення від 23.12.2025 № 34080-1-651-2025 передбачено здійснення плати за перевірку та підтвердження документів у розмірі 130 (найменування валюти не вказано), підтверджуючи документи до митного оформлення не надавались.
Відповідно до п.3 ст.53 МКУ для підтвердження заявленої митної вартості декларанту або уповноваженій ним особі було запропоновано протягом 10 календарних днів надати такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
Повідомлено, що згідно з п.6 ст.53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. 
31.01.2026 декларант додатково надіслав наступні документи: виписки банку від 31.01.2026, б/н від 21.12.2025, Лист б/н від 30.01.2026, №11 від 05.01.2026, б/н від 22.12.2025, Додаткова угода №1 від 05.12.2025 та відповідь від 30.01.2026 №30/01-5 в якому митний орган повідомлено, що надано всі наявні документи. 
Як зазначив відповідач в оскаржуваному рішенні, в рамках проведення консультації з декларантом відповідно до ч. 5 статті 55 Митного кодексу України, митну вартість товарів, заявлену до митного оформлення буде скориговано, оскільки всі наявні розбіжності не скасовані та не подані всі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 МКУ.
31.01.2026 року Одеська митниця Державної митної служби України прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500090/2026/000004/1, яким скориговано митну вартість товару за резервним методом, а саме, як зазначено в оскаржуваному рішенні, в інформаційних ресурсах митниці наявна інформація про митне оформлення товару співставного з оцінюваним з урахуванням заявленого коду товару, опису товару, фізичних характеристик та призначення, країни походження та виробництва, а саме: краіна походження та виробництва – Єгипет, код УКТЗЕД: 2501009100, «Сіль, придатна для споживання людьми: сіль харчова, фасована у мішки та в бігбегі», митне оформлення якого здійснено за основним методом визначення митної вартості та випущеного у вільний обіг за ЕМД (від 10.11.2024 № МД № UA500110/2024/008771) на рівні – 0,13 дол.США/кг.
Вважаючи протиправним та необґрунтованим Рішення про коригування митної вартості та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі, врегульовано нормами Митного кодексу України (далі - МК України).
Згідно ст. 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на митні органи.
До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.
Згідно з п. 23, п. 24 ст.4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.
Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:
1) наявність розбіжностей між окремими документами;
2) наявність ознак підробки певних документів;
3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Частиною першою статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною дев`ятою статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, а отже, враховуючи вищевикладені обставини не було можливим застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору.
Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Таким чином, органи доходів і зборів мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.
Відповідач в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості зазначив, що за результатом аналізу поданих документів встановлено розбіжності та невідповідності.
Проте суд не погоджується з зазначеними висновками відповідача з огляду на наступне.
Щодо того, що Декларантом надано платіжні інструкції в іноземній валюті від 31.10.2025 №74, від 04.11.2025 №75, від 23.12.2025 №89, від 30.12.2025 № 90 які не містить обов`язкових реквізитів, визначених Положенням № 216, зокрема підписи відповідальної особи платника виконано власноручно, але печатка банка накладена у електронному вигляді з використанням ЕЦП та щодо зауважень митниці, що згідно наданого рахунку проформі від 29.10.2025 10/25 AZM.UKЕ поставка товару здійснюється на умовах 100% передоплати тобто факт складення рахунку – фактури (invoice) від 23.12.2025 № EN 18-2025 свідчить про здійснення оплати товару, також додатково до митного оформлення надана платіжна інструкція в іноземній валюті від 30.12.2025 № 90 (тобто після дати рахунку – фактури (invoice) від 23.12.2025 № EN 18-2025 та оформлення митної декларації країни відправлення від 27.12.2025 № 34080-1-651-2025), що може свідчити про здійснення додаткових платежів за постачаємий товар. 
Суд погоджується з позиваче стосовно того, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ з ЕЦП має таку ж юридичну силу, як паперовий. Положення НБУ №216 допускає використання електронних платіжних документів.
При цьому суд зазначає, що, в платіжні інструкції в іноземній валюті містять посилання на Контракт, містять інформацію про найменування отримувача, його адресу, суму, валюту платежу, зазначення про передоплату, що дозволяє ідентифікувати дані платіжні інструкції з поставками товару.
Разом з тим, зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається, яким чином виконання підпису відповідальної особи платника власноручно, а накладення печатки банка у електронному вигляді з використанням ЕЦП, можуть вплинути на достовірність визначення позивачем задекларованої митної вартості.
Також суд враховує, що згідно ч.ч. 5 ст.58 МКУ, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Таким чином, суд погоджується з позивачем, що сторони Контракту самостійно визначають строки та порядок оплати, і це не суперечить нормам законодавства. Доказів здійснення додаткових платежів за постачаємий товар відповідачем до суду не надано.
В постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 815/329/17, Верховний Суд зазначив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року по справі № 420/18880/21.
В постанові від 11 червня 2019 року по справі № 813/1755/17 Верховний Суд зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Твердження відповідача, що до митного оформлення не надавалась специфікація з узгодженням вартості товару суд не приймає до уваги, оскільки згідно з положеннями ст. 53 МК України, документами, що підтверджують заявлену митну вартість, є саме рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа. Наявність інвойсу, який відповідає даним у митній декларації, є достатнім підтвердженням узгодженої ціни між експортером та імпортером. 
Крім цього, суд враховує, що митному органу було надано Додаткову угоду №1 до Контракту відповідно до якої п. 4.2. Викладено в наступній редакції: п. 4.2. Вартість товару вказується у Проформі Фактурі. Комерційному Рахунку Фактурі, які є невід`ємною частиною контракту. У вартість входить пакування та маркування.
Щодо зауважень митного органу стосовно не надання до митного оформлення документів на підтвердження оплати витрат на транспортування оцінюваних товарів до порту ввезення на митну територію України, суд зазначає, що відповідно до Інкотермс CFR, продавець зобов`язаний сплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, однак ризик втрати або ушкодження товару, а також ризик будь-якого збільшення витрат, що виникають після переходу товаром борту судна, переходить з продавця на покупця в момент переходу товару через поручні судна в порту відвантаження. За умовами CFR на продавця покладаються обов`язки щодо митного очищення товару для експорту.
Отже, поставка товару на умовах CFR зобов`язує продавця оплатити витрати на транспортування оцінюваних товарів до порту ввезення на митну територію України, умови поставки CFR включають витрати на транспортування до фактурної вартості товару, які, незалежно від місця оплати, здійснюються продавцем.
Таким чином, судом не приймаються до уваги посилання відповідача стосовно витрат на витрат на транспортування оцінюваних товарів до порту ввезення на митну територію України.
Щодо зауважень митного органу стосовно митної декларації країни відправлення від 23.12.2025 № 34080-1-651-2025, суд їх вважає необґрунтованими, оскільки митна декларація країни відправлення за змістом ч. 2 ст. 53 МК України не є основним документом, який підтверджують митну вартість товарів. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 53 МК України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Таким чином, суд не приймає до уваги зазначені Митним органом підстави для коригування.
Отже, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що декларантом надані не всі документи є необґрунтованими. Крім того, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.
Зазначені відповідачем в оскаржуваному рішенні обставини жодним чином не можливо вважати як наявність розбіжностей чи відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, або наявність ознак не автентичності поданих до митного оформлення документів.
Поряд з цим, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані декларантом для митного оформлення товару. При цьому надані митному органу документи кореспондуються між собою та містять чітку і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності є належними та в повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не тільки не спростовані митним органом, але й взагалі залишені без уваги. 
Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.
Суд звертає увагу, що лише у разі встановлення митним органом невідповідності числових значень складових митної вартості товару в документах, які підтверджують митну вартість товарів, митний орган має право вимагати від декларанта надання додаткових документів для встановлення дійсної митної вартості товару.
При цьому, окремі недоліки в оформленні документів не є підставою для не прийняття зазначених документів для підтвердження митної вартості товарів.
Суд зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).
У даному випадку Одеська митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.
На підставі викладеного, суд вважає що у відповідача були відсутні достатні та обґрунтовані докази для коригування митної вартості за митним оформленням позивача.
Суд зазначає, що дії Одеської митниці щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої ТОВ «АЗИМУТ-ТРЕЙД», за першим методом митної оцінки - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються знайшли своє вираження у прийнятті рішення про коригування митної вартості №UA500090/2026/000004/1 від 31.01.2026 року. 
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно прийнято рішення про коригування митної вартості № UA500090/2026/000004/1 від 31.01.2026 року, у зв`язку з чим воно належить до скасування.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги належать до задоволення.
Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Позивачем за звернення до суду з даним адміністративним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 6520,77 грн.
У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 6520,77 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд –
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Азимут - Трейд» (вул. Мельницька, буд. 24А, м. Одеса, 65005, код ЄДРПОУ 34986223) до Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, 21А, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ 44005631) про визнання протиправним та скасування рішення – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500090/2026/000004/1 від 31.01.2026 р. прийняте Одеською митницею.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, 21А, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ 44005631) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Азимут - Трейд» (вул. Мельницька, буд. 24А, м. Одеса, 65005, код ЄДРПОУ 34986223) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6520,77 грн. (шість тисяч п`ятсот двадцять гривень 77 копійок).
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук