Провадження № 2/470/32/26
Справа № 470/1023/25

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Лусти С.А.,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідачки ОСОБА_4 , представника Служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради Швачко С.В., секретаря судового засідання Баськова М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Березнегувате в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Березнегуватської селищної ради, Березнегуватський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання батьківства та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2025 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідачки, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС", який підписаний його представником адвокатом Терлецькою Т.О., що діє на підставі договору про надання правової допомоги № 635 від 10 вересня 2025 року.
В позові зазначив, що тривалий час, близько 15 років, він перебував у фактичних шлюбних стосунках з відповідачкою ОСОБА_3 . Починаючи з 2024 року шлюбні стосунки припинені. ІНФОРМАЦІЯ_1 під час їхнього спільного проживання у відповідачки народилася донька ОСОБА_5 . Батьком дитини зі слів матері, у відповідності до ст.135 СК України, записаний ОСОБА_6 , оскільки відповідачка не казала, що він є батьком дитини, хотіла бути матір`ю одиначкою і мати відповідні пільги. Про те, що позивач є батьком ОСОБА_5 він дізнався близько одного року тому, коли вже був мобілізований. Після його мобілізації до ЗСУ відповідачка залишила дитину у с. Сергіївка Березнегуватської ТГ у його матері ОСОБА_7 , а сама поїхала на постійне місце проживання у с-ще Березнегувате Баштанського району Миколаївської області, де і проживає до цього часу. Близько року дитина проживає з ним і повністю знаходиться на його утриманні. Допомагає по догляду за дитиною його матір ОСОБА_7 , яка є вчителькою молодших класів Сергіївського ліцею. На даний час донька навчається у 6 класі зазначеного ліцею. Відповідно до висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження від 17 вересня 2025 року № 49994 медико-генетичного центру "Мама Папа" ймовірність того, що він є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рамках проведення дослідження, складає 99,9999998 % . Оскільки дитина 11 років постійно проживає разом з ним, входить до складу його родини, повністю знаходиться на його утриманні, просив суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_5 разом з ним по АДРЕСА_1 , визнати його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести зміни до актового запису про її народження, змінивши відомості про батька та прізвище дитини. 
Позивач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Пояснили, що з 2014 року позивач та відповідачка проживали однією сім`єю в с. Сергіївка Березнегуватського району. Того ж року у них народилася донька ОСОБА_5 , однак відповідачка не записала позивача батьком дитини. З 2014 до 2017 року вони проживали втрьох по АДРЕСА_1 , а в 2017 році переїхали проживати на АДРЕСА_1 . У 2023 році відповідачка припинила проживати з позивачем, однак дитина залишися проживати з ним в с. Сергіївка, де проживає і до даного часу. Малолітня ОСОБА_5 навчається у ОСОБА_8 ліцеї, проживає з позивачем та повністю знаходиться на його утриманні. Для дитини створені всі умови для проживання та навчання. У вихованні дитини позивачу допомагає його матір ОСОБА_7 . У січні 2023 році позивач був мобілізований до лав ЗСУ, однак влітку 2023 року самовільно залишив військову службу, на даний час проживає з донькою в с. Сергіївка Березнегуватської ТГ та притягається до кримінальної відповідальності за ч.5 ст.407 КК України. Справа перебуває на розгляді Житомирського районного суду Житомирської області. У квітні 2024 року відповідачка забирала дитину проживати до себе в с-ще Березнегувате, однак через два тижні він її від неї забрав. З позовом до суду звернувся не для уникнення кримінальної відповідальності, а для того, щоб у майбутньому відповідачка не забрала дитину проживати до себе. 
Відповідачка та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнали та не заперечували проти їх задоволення, крім зміни прізвища дитини, оскільки вважали, що це може негативно на неї вплинути. Пояснили, що дійсно з 2014 року сторони проживали однією сім`єю в с. Сергіївка Березнегуватського району та від сумісного проживання мають доньку ОСОБА_5 , 2014 року народження. Від народження позивач визнавав себе батьком дитини, вона також визнавала його батьком, однак реєструвати своє батьківство позивач не бажав, до РАЦСу із заявою про визнання батьківства не звертався. Дитина від народження і до даного часу проживає разом з позивачем у с. Сергіївка Березнегуватської ТГ, їй там подобається, у неї там друзі, бабусі та дідусі, матір позивача вчителька місцевого ліцею, а тому допомагає дитині з навчанням, у зв`язку з чим вона не заперечує проти проживання дитини з батьком та не наполягає на її проживанні з нею. Крім того відповідачка пояснила, що у 2022 році припинила спільне проживання з позивачем, оскільки він вживав наркотичні засоби, алкогольні напої та застосовував до неї насилля. На даний час вона з донькою систематично спілкується, цікавиться її навчанням та побутом, приїздить до неї, коли позивач проти цього не заперечує, надає посильну матеріальну допомогу. Вважала, що з позовом позивач звернувся до суду аби ухилитися від кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової служби. В ході підготовчого провадження відповідачка направила на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти визнання батьківства позивача не заперечувала, однак проти визначення судом місця проживання дитини разом з ним заперечувала, оскільки позивачем штучно створюються умови для звільнення з військової служби в період воєнного стану та ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене (а.с.77-81).
Представник третьої особи Служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради Швачко С.В. в судовому засіданні залишила вирішення позовних вимог позивача на розсуд суду, пояснила, що служба не мала правових підстав для надання висновку про визначення місця проживання дитини разом з батьком, оскільки за даними свідоцтва про народження він не є батьком дитини та його батьківство у встановленому законом порядку не встановлене. Вважала, що за місцем проживання матері також створені умови для проживання та виховання дитини, однак вона не бажає діяти всупереч інтересам дитини та не наполягає на її проживанні з нею.
Представник третьої особи Березнегуватського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові пояснення, в яких посилалася на вимоги чинного законодавства України щодо зміни прізвища дитини лише за взаємною згодою батьків та згодою дитини (а.с.70,94).
Заслухавши пояснення учасників провадження та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного.
Позивач та відповідачка в період з 2014 до 2022 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в с. Сергіївка Березнегуватського району Миколаївської області. Вказане сторонами не оспорюється. 
Від сумісного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Сергіївською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області 05 травня 2014 року (а.с.10).
У вказаному свідоцтві про народження батьком дитини записано ОСОБА_6 за заявою відповідачки від 05 травня 2014 року, що підтверджується копією актового запису про народження №2 від 05 травня 2014 року, наданого Березнегуватським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, оскільки сторони із спільною заявою про батьківство позивача до сільської ради не зверталися (а.с.62).
Позивач разом з донькою ОСОБА_5 зареєстровані по АДРЕСА_2 , але фактично разом проживають по АДРЕСА_1 . Про вказане свідчать витяг з реєстру територіальної громади від 16 вересня 2025 року та довідки старости Сергіївського старостинського округу від 11 вересня 2025 року (а.с.9,11).
Згідно довідки-характеристики, виданої старостою Сергіївського старостинського округу 11 вересня 2025 року, позивач від дня народження доньки ОСОБА_5 постійно проживає з нею в с. Сергіївка Баштанського району Миколаївської області, опікується нею та виховує, дитина знаходиться на повному утриманні батька (а.с.12).
За даними актів обстеження умов проживання дитини ОСОБА_5 від 12 та 25 вересня 2025 року, складеними комісією Березнегуватської селищної ради, за місцем проживання дитини по АДРЕСА_1 створено умови для її проживання, виховання та навчання (а.с.18-21).
У відповідності до характеристики, наданої 18 вересня 2025 року Сергіївським ліцеєм Березнегуватської селищної ради, малолітня ОСОБА_5 навчається у вказаному ліцеї з першого класу, навчається на посередньому рівні, проживає разом з батьком, де для неї створені всі умови для навчання та проживання (а.с.24).
З ухвали Житомирського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року у справі №935/2043/25, отриманої судом з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що позивач ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, у зв`язку із самовільним залишенням місця служби – навчального табору «ЄГЕР-2» неподалік с. Дениші Тетерівської сільської територіальної громади Житомирської області, та кримінальне провадження щодо нього передано на розгляд до Житомирського районного суду Житомирської області (а.с.184).
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частин 1,3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У відповідності до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Згідно ч. 2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
У відповідності ст.128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 встановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позивач визнає своє батьківство та вважає малолітню ОСОБА_5 , 2014 року народження, своєю рідною донькою, однак із спільною заявою з відповідачкою про визнання свого батьківства до органів РАЦС не звертався. 
Згідно висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження ТОВ «МАМА ПАПА» №4994 від 17 вересня 2025 року ймовірність того, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складає 99,99…% (а.с.107-124).
У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі-Конвенція) закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 3 Конвенції передбачає, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Згідно п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства, зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актовому записі цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.
За вимогами ч.1 ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
З огляду на викладене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами у справі факт батьківства позивача ОСОБА_1 стосовно малолітньої ОСОБА_5 , 2014 року народження, в зв`язку з чим його позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про її народження, щодо зміни відомостей про батька, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, згідно ст.148 СК України у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років. У разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою. У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. За заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.
Як вбачається з позовних вимог, позивач просить, у випадку визнання його батьківства, змінити прізвище малолітньої ОСОБА_5 на « ОСОБА_9 », при цьому в судовому засіданні відповідачка заперечувала проти зміни прізвища дитини, вказувала, що це може негативно на неї вплинути та створити для неї певні незручності, оскільки 12 років у неї було прізвище « ОСОБА_10 », вона до нього звикла, а згоди дитини на зміну прізвища позивач до суду не надав.
За такого, враховуючи заперечення відповідачки проти зміни прізвища дитини, не надання позивачем згоди ОСОБА_5 на зміну прізвища, суд вважає вказані вимоги позивача безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки заявлені не в інтересах дитини.
Щодо позовної вимоги позивача про визначення місця проживання дитини з ним, то відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.
Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України).
Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини .
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Тобто спір про визначення місця проживання малолітньої дитини вирішується судом лише у тому випадку, коли батьки не дійшли згоди щодо цього.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.
Крім того, частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Також ч.1 ст.4 вказаного Кодексу передбачає, що лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів особа може звернутися до суду.
В ході судового розгляду судом встановлено, що між сторонами непорозумінь чи спорів стосовно місця проживання дитини ніколи не виникало, малолітня ОСОБА_5 з народження постійно проживає разом з позивачем в с. Сергіївка Березнегуватської ТГ Баштанського району Миколаївської області, навчається в ліцеї за місцем свого проживання, відповідачка на даний час проживає в с-щі Березнегувате, лише один раз за погодженням із позивачем брала дитину на проживання до себе на два тижні у 2024 році, на проживанні доньки разом з нею не наполягає, а тому порушення прав позивача на проживання дитини разом з ним суд не вбачає, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з ним вважає не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. 
Крім того, позивач є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, оскільки у 2023 році був мобілізований до лав Збройних Сил України, на даний час він притягається до кримінальної відповідальності за ч.5 ст.407 КК України за самовільне залишення військової служби в період воєнного стану, а тому не повинен зловживати своїми правами та штучно створювати підстави для звільнення з військової служби як батько, який самостійно виховує та утримує малолітню дитину. На цьому наголошував і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 березня 2024 року, справа № 495/2284/23.
Керуючись ст.ст.10, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Березнегуватської селищної ради, Березнегуватський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання батьківства з внесенням змін до актового запису про народження дитини, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Сергіївка Березнегуватського району Миколаївської області, Україна, громадянина України, батьком малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Сергіївка Березнегуватського району Миколаївської області, Україна, громадянки України, матір`ю якої є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України.
Внести зміни до актового запису про народження № 2 від 05 травня 2014 року, що складений Сергіївською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши в графі «відомості про батька» замість « ОСОБА_6 » і відомостей про нього, «ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, уродженець с. Сергіївка Березнегуватського району Миколаївської області, Україна, що проживає по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 », а у зміні прізвища дитини з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_9 » відмовити.
У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Березнегуватської селищної ради, Березнегуватський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визначення місця проживання дитини разом з ним, відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована по АДРЕСА_3 , проживає по АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Треті особи: Служба у справах дітей Березнегуватської селищної ради, місце знаходження: площа Соборно-Миколаївська, 10 с-ще Березнегувате Баштанського району Миколаївської області, 56203, код ЄДРПОУ 44408404;
Березнегуватський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, вул. Незалежності, 109 с-ще Березнегувате Баштанського району Миколаївської області, 56203, код ЄДРПОУ 23403048.

Повний текст рішення складено 05 червня 2026 року.

Суддя С.А. Луста