ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2026 Справа № 914/156/26 

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., за участю секретаря судового засідання Перейми Х.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: 	Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ВІАКОМ», Львівська область, м. Перемишляни	
до відповідача:  про:	Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЦБ», Львівська область, м. Турка стягнення 187 005,51 грн	

Представники сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився.

Обставини розгляду справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ВІАКОМ», Львівська область, м. Перемишляни звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЦБ», Львівська область, м. Турка про стягнення 187 005,51 грн та судових витрат.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №914/156/26 призначено суддю Мороз Н.В.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.01.2026 позовну заяву залишено без руху у зв`язку із недотримання останнім вимог ст. ст. 162, 164 ГПК України.
21.01.2026 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ВІАКОМ» надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.03.2026.
Відповідно до Розпорядження керівника апарату Господарського суду Львівської області №56 від 26.02.2026, з урахуванням наказу голови суду №05-13/14 від 24.02.2026 про відрахування зі штату суду судді Мороз Н.В. у зв`язку зі звільненням її з посади судді (поданням заяви про відставку), а також з метою недопущення порушення процесуальних строків розгляду справи №914/156/25, керівником апарату відповідно до пунктів 2.3.12 та 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та рішення зборів суддів Господарського суду Львівської області від 31.03.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи №914/156/25.
За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи для розгляду справи №914/156/26 визначено суддю Мазовіту А.Б., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2026.
У судовому засіданні 03.03.2026 суддею Мазовітою А.Б. прийнято справу до свого провадження та відкладено підготовче засідання на 19.03.2026.
Ухвалою суду від 19.03.2026 підготовче засідання відкладено на 02.04.2026.
Ухвалою суду від 02.04.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.04.2026.
У судовому засіданні 27.04.2026 судом було з`ясовано обставини справи, досліджено надані докази, після чого суд перейшов до стадії ухвалення рішення та призначив його оголошення на 07.05.2026.
Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ВІАКОМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЦБ» були укладені договори субпідряду, на виконання яких відповідач виконав роботи, а позивач здійснив їх оплату, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт та платіжними документами.
Відповідачем були складені податкові накладні та подані на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних (далі – ЄРПН), однак їх реєстрацію контролюючим органом було зупинено, а щодо окремих податкових накладних – прийнято рішення про відмову у реєстрації.
Позивач зазначає, що відповідач не вжив належних заходів для реєстрації податкових накладних, зокрема не подав необхідних пояснень та документів, не оскаржив рішення контролюючого органу, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права на формування податкового кредиту з ПДВ.
За твердженням позивача, внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача щодо належної реєстрації податкових накладних йому завдано збитків у загальному розмірі 187 005,51 грн, з яких: 111 337,78 грн – сума втраченого податкового кредиту з ПДВ, 5 373,12 грн – 3% річних, 52 051,86 грн – нарахування подвійної облікової ставки НБУ, 18 242,75 грн – інфляційні втрати.
У зв`язку із зазначеним позивач просить суд стягнути з відповідача вказані кошти у судовому порядку.
Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений законом строк не подав.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.
Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ВІАКОМ» (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЦБ» (відповідачем) склалися тривалі господарські правовідносини, які виникли на підставі та в межах укладених між сторонами договорів субпідряду щодо виконання будівельних робіт на різних об`єктах будівництва.
12.10.2023 між сторонами укладено Договір субпідряду №12/10-2023П щодо виконання робіт з реконструкції дороги по пл. Ринок та майд. Т. Шевченка в м. Турка. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 17.11.2023 на виконання умов договору здійснено оплату в розмірі 89 800,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1162.
У подальшому, 27.11.2023, сторонами підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідку про вартість виконаних робіт і витрат за формою КБ-3 на загальну суму 98 729,92 грн.
Відповідачем складено податкову накладну №6 від 17.11.2023 на суму 89 800,00 грн (з ПДВ 14 966,67 грн), однак рішенням контролюючого органу від 03.12.2024 №12143880/44225075 у її реєстрації відмовлено.
08.12.2023 між сторонами укладено Договір субпідряду №08-12-2023-СП щодо виконання робіт з капітального ремонту дороги по вул. Мекелити в м. Стебник. 
На виконання умов договору 25.06.2024 підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідку про вартість виконаних робіт і витрат за формою КБ-3 на суму 289 068,58 грн.
Судом встановлено, що позивачем на виконання договору №08-12-2023-СП від 08.12.2023 здійснено оплати на користь відповідача на загальну суму 289 068,58 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1501 від 31.05.2024 на суму 100 000,00 грн, №1517 від 06.06.2024 на суму 102 453,76 грн, №1905 від 19.06.2024 на суму 70 000,00 грн та №350 від 08.07.2024 на суму 16 614,82 грн.
У зв`язку з отриманням вказаних оплат відповідачем були складені та направлені на реєстрацію податкові накладні, а саме:
- №4 від 31.05.2024 на суму 100 000,00 грн (з ПДВ 16 666,67 грн); 
- №1 від 07.06.2024 на суму 102 453,76 грн (з ПДВ 17 075,63 грн);
- №4 від 19.06.2024 на суму 70 000,00 грн (з ПДВ 11 666,67 грн); 
- №7 від 25.06.2024 на суму 16 614,82 грн (з ПДВ 2 769,14 грн).
Разом з тим, реєстрацію зазначених податкових накладних було зупинено, а саме:
- податкової накладної №4 від 31.05.2024 – згідно з Квитанцією №9258551192 від 06.09.2024;
- податкової накладної №1 від 07.06.2024 – згідно з Квитанцією №9259308762 від 06.09.2024; 
- податкової накладної №4 від 19.06.2024 – згідно з Квитанцією №9259386424 від 06.09.2024; 
- податкової накладної №7 від 25.06.2024 – згідно з Квитанцією №9260113949 від 09.09.2024.
При цьому жодних дій щодо розблокування та реєстрації зазначених податкових накладних в ЄРПН відповідачем вчинено не було.
14.05.2024 між сторонами укладено Договір субпідряду №14-05-2024-01СП щодо виконання робіт з експлуатаційного утримання дороги по вул. Міцкевича в м. Турка. 
Як вбачається з матеріалів, позивачем здійснено оплату 23.05.2024 у сумі 107 227,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1480.
На виконання умов договору складено та підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідку про вартість виконаних робіт і витрат за формою КБ-3, а саме: 
- акт приймання виконаних будівельних робіт від 30.05.2024 – на суму 67 570,80 грн;
- акт приймання виконаних будівельних робіт від 07.06.2024 – 90 601,20 грн;
- акт приймання виконаних будівельних робіт від 21.06.2024 – 23 758,80 грн. 
В свою чергу, відповідачем було сформовано податкові накладні та направлено на реєстрацію:
- №9 від 30.05.2024 на суму 67 570,80 грн (з ПДВ 11 261,80 грн);
- №8 від 07.06.2024 на суму 90 601,20 грн (з ПДВ 15 100,20 грн);
- №9 від 21.06.2024 на суму 23 758,80 грн (з ПДВ 3 959,80 грн).
Разом із тим, реєстрацію зазначених податкових накладних було зупинено, що підтверджується відповідними квитанціями про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН, а саме:
- податкової накладної №9 від 30.05.202 – згідно з Квитанцією №9258552979 від 06.09.2024; 
- податкової накладної №8 від 07.06.2024 – згідно з Квитанцією №9259372067 від 06.09.2024;
- податкової накладної №9 від 21.06.2024 – згідно з Квитанцією №9260113340 від 09.09.2024.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не вжито належних та достатніх заходів для розблокування зазначених податкових накладних, зокрема не подано повних пояснень та підтверджуючих документів до контролюючого органу, а також не оскаржено рішення про зупинення або відмову в їх реєстрації у встановленому законом порядку.
Загальна сума податку на додану вартість за вказаними податковими накладними становить 111 337,78 грн.
Матеріалами справи також підтверджується, що позивач звертався до відповідача з претензією від 22.11.2024 про відшкодування збитків у розмірі 111 337,78 грн, однак відповідь на претензію в матеріалах справи відсутня.
Унаслідок зазначених обставин позивач був позбавлений можливості сформувати податковий кредит з податку на додану вартість, що спричинило йому майнові втрати у розмірі 111 337,78 грн, які є предметом спору у даній справі.
Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача збитки, завдані у зв`язку з неналежним виконанням обов`язків щодо реєстрації податкових накладних, у загальному розмірі 187 005,51 грн, з яких: 111 337,78 грн – сума втраченого податкового кредиту з ПДВ, 5 373,12 грн – 3% річних, 52 051,86 грн – нарахування подвійної облікової ставки НБУ, 18 242,75 грн – інфляційні втрати

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.
Порядок складання та реєстрації податкових накладних унормовано Податковим кодексом України, який за пунктом 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів.
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. 
За приписами ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: 
- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; 
- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. 
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Отже, аналіз вищенаведених норм законодавства дає покупцю товарів/послуг право на повернення податкового кредиту лише у разі наявності зареєстрованої податкової накладної в ЄРПН продавцем таких послуг.
Відповідно до п. 1 Наказу Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015 року "Про затвердження форми податкової накладної та порядку заповнення податкової накладної" (далі - Порядок № 1307) податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.
Платник податку має право зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку, обчислену за формулою, зазначеною у пункті 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України, та пункті 9 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569 (п. 3 Порядку № 1307).
Положення п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, визначають, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Тобто, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.
Таким чином, суд робить висновок, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Судом досліджено наявні в матеріалах справи акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт і витрат за формою КБ-3, а саме:
- акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідка про вартість виконаних робіт і витрат за формою КБ-3 від 27.11.2023 (на загальну суму 98 729,92 грн);
- акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідка про вартість виконаних робіт і витрат за формою КБ-3 від 25.06.2024 (на загальну суму 289 068,58 грн);
- акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідка про вартість виконаних робіт і витрат за формою КБ-3 від 30.05.2024 (на загальну суму 67 570,80 грн);
- акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідка про вартість виконаних робіт і витрат за формою КБ-3 від 07.06.2024 (на загальну суму 90 601,20 грн);
- акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідка про вартість виконаних робіт і витрат за формою КБ-3 від 07.06.2024 (на загальну суму 23 758,80 грн).
Отже, вищезазначені акти складені на виконання умов укладених між сторонами договорів, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками, що підтверджує реальність господарських операцій.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем на виконання податкових зобов`язань було складено та подано на реєстрацію податкові накладні, реєстрацію яких зупинено або в реєстрації яких відмовлено, а саме:
- податкова накладна №6 від 18.12.2023 на суму ПДВ 14 966,67 грн (відмовлено у реєстрації рішенням №12143880/44225075 від 03.12.2024);
- податкова накладна №3 від 23.05.2024 на суму ПДВ 17 871,20 грн (реєстрацію зупинено, квитанція №9258554269 від 06.09.2024); 
- податкова накладна №4 від 31.05.2024 на суму ПДВ 16 666,67 грн (реєстрацію зупинено, квитанція №9258551192 від 06.09.2024); 
- податкова накладна №9 від 30.05.2024 на суму ПДВ 11 261,80 грн (реєстрацію зупинено, квитанція №9258552979 від 06.09.2024); 
- податкова накладна №1 від 07.06.2024 на суму ПДВ 17 075,63 грн (реєстрацію зупинено квитанція №9259308762 від 06.09.2024); 
- податкова накладна №8 від 07.06.2024 на суму ПДВ 15 100,20 грн (реєстрацію зупинено, квитанція №9259372067 від 06.09.2024); 
- податкова накладна №4 від 19.06.2024 на суму ПДВ 11 666,67 грн (реєстрацію зупинено квитанція №9259386424 від 06.09.2024); 
- податкова накладна №7 від 25.06.2024 на суму ПДВ 2 769,14 грн (реєстрацію зупинено, квитанція №9260113949 від 09.09.2024); 
- податкова накладна №9 від 21.06.2024 на суму ПДВ 3 959,80 грн (реєстрацію зупинено, квитанція №9260113340 від 09.09.2024).
Відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання цієї норми Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 11 грудня 2019 року №1165, якою затверджений Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок №1165).
Згідно з п. 4 Порядку №1165 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі коли за результатами перевірки податкової накладної/розрахунку коригування визначено, що податкова накладна/розрахунок коригування відповідають одній з ознак безумовної реєстрації, визначених у пункті 3 цього Порядку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування не зупиняється в Реєстрі.
Пунктом 5 Порядку №1165 встановлено, що платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2). Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).
У разі коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/ розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється (п. 7 Порядку №1165).
Пунктом 10 Порядку №1165 встановлено, що у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
Відповідно до п. 25 Порядку №1165, комісія центрального рівня приймає рішення про неврахування таблиці даних платника податку, розглядає скарги на рішення комісій регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, скарги на рішення комісій регіонального рівня про неврахування таблиці даних платника податку та скарги на рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затверджений наказом Міністерства фінансів України 12 грудня 2019 року за №520, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 13 грудня 2019 року за №1245/34216 (далі - Порядок №520).
Порядок №520 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає механізм прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України (п. 1 Порядку №520).
Відповідно до п. 4 Порядку №520, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.
Пунктом 5 Порядку №520 встановлено, що перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, може включати: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти прийманняпередачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством.
Згідно з п. 6 Порядку № 520, письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в податковій накладній/розрахунку коригування.
Відповідно до п. 9 Порядку №520, письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня.
Згідно з п. 10 Порядку №520, комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі в разі:
- ненадання платником податку письмових пояснень та копій документів стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, при отриманні Повідомлення;
- та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.
Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі набирає чинності в день прийняття відповідного рішення (п. 11 Порядку № 520).
Відповідач не надав суду доказів вжиття заходів для належного виконання свого зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних та/або доказів ефективного оскарження рішення, дії чи бездіяльності контролюючого органу, які б перешкодили виконати таке зобов`язання, якщо таке рішення було або існували відповідні обставини, що зумовили невиконання відповідачем зобов`язання з реєстрації податкових накладних, а також не скористався процесуальним правом подати відзив на позов, не висловив заперечень щодо позовних вимог і не надав суду будь-яких пояснень по суті спору, у зв`язку з чим доводи позивача залишилися належним чином не спростованими.
Відтак, невиконання відповідачем передбаченого законом обов`язку щодо своєчасної реєстрації податкових накладних в ЄРПН спричинило для позивача негативні майнові наслідки у вигляді неможливості реалізації права на податковий кредит. Такі дії (бездіяльність) відповідача суперечать принципам добросовісності та належного виконання податкових обов`язків, визначених податковим законодавством України.
Суд враховує, що у даній справі право позивача на формування податкового кредиту перебуває у прямій залежності від належного виконання відповідачем обов`язку щодо реєстрації податкових накладних, а тому ризик негативних наслідків невиконання такого обов`язку не може бути покладений на позивача, який належним чином виконав свої договірні та податкові зобов`язання. Водночас суд бере до уваги, що з огляду на тривале невиконання відповідачем обов`язку з реєстрації податкових накладних позивач фактично втратив можливість реалізувати право на податковий кредит у межах установленого законодавством 365-денного строку, оскільки податкові накладні, які підлягали реєстрації, були складені у 2024 році, тоді як із позовною заявою до суду позивач звернувся лише 15.01.2026, тобто після спливу граничного строку, визначеного Порядком №520, що унеможливило своєчасне включення відповідних сум до податкового кредиту та спричинило для позивача негативні майнові наслідки.
Окрім того, від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН у строки, передбачені ПК України, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ, з яким і пов`язаний майновий інтерес позивача у спірних правовідносинах (відповідну позицію висловлено у пункті 8.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 925/556/21).
За таких обставин суд доходить висновку, що порушення відповідачем вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України є підставою для захисту порушеного права позивача та покладення на відповідача відповідальності за завдані позивачу збитки/негативні наслідки, пов`язані з втратою права на податковий кредит.
Оскільки, предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю підстав для стягнення з відповідача заявленої позивачем суми у вигляді збитків та штрафних санкцій, суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Тобто збитки – це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (пункт 6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18).
Збитки підлягають відшкодуванню лише за умови, що факт їх настання уже відбувся на момент звернення до суду, а не такими, що ґрунтуються на припущеннях чи вірогідності їх виникнення.
У цій справі позивачем доведено факт реальних майнових втрат, які перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасної реєстрації податкових накладних.
Суд враховує, що тривале невиконання відповідачем зазначеного обов`язку, у сукупності зі спливом установленого 365-денного строку та зверненням позивача до суду 15.01.2026 у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо реєстрації податкових накладних, складених у 2024 році, об`єктивно позбавило позивача можливості включити відповідні суми до податкового кредиту в межах строку, визначеного законодавством.
Таким чином, на момент розгляду справи негативні наслідки бездіяльності відповідача набули реального, фактичного характеру та не залежать від настання будь-яких додаткових умов.
Отже, заявлені позивачем суми не є абстрактними чи гіпотетичними, а становлять доведені майнові втрати, спричинені протиправною поведінкою відповідача, і підлягають кваліфікації як збитки у розумінні чинного законодавства.
З урахуванням предмета позову для висновку щодо збитків предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю в діях/бездіяльності відповідача повного складу господарського правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); шкідливого результату такої поведінки збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду.
У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (пункт 14 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17).
Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 
Отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15, 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18).
У свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу (пункт 37 постанови Верховного Суду від 21.03.22018 у справі №918/219/17).
Суд звертає увагу, що Постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 06.02.2026 у справі №904/2953/24 зроблено висновок про те, що обов`язок зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед контрагентом в договірному зобов`язанні, а отже невиконання відповідачем зобов`язання, яке виникає не перед контрагентом за договором, а з податкових відносин, не може бути підставою для покладення на продавця господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції.
Окрім того, приписи частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.
Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.
ПК України не передбачає застосування до правовідносин у сфері справляння податків і зборів правила «дозволено все, що не заборонено», як і не надає можливості застосування до цих правовідносин цивільного законодавства, у тому числі законодавства, що регулює зобов`язальні правовідносини сторін. Ці норми є імперативними, тобто, такими, що не допускають ніяких відхилень, можливості їх зміни шляхом узгодження цих змін сторонами.
Обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, а включення до приватноправового договору обов`язків, що належать до публічно-правової сфери, до сфери регулювання податкового законодавства, не перетворює ці обов`язки на цивільні незалежно від волевиявлення сторін договору. У разі невідповідності договірного регулювання приписам імперативних норм застосуванню в будь-якому разі підлягають саме імперативні норми, відтак таке договірне регулювання не створює передбачених ним правових наслідків, не надає підстав для застосування договірної відповідальності.
Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.
Відтак, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог у частині стягнення 5 373,12 грн 3% річних, 52 051,86 грн нарахувань, обчислених виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, а також 18 242,75 грн інфляційних втрат, оскільки заявлені до стягнення суми не є грошовим зобов`язанням у розумінні ст. 625 ЦК України, а виникли як наслідок завдання збитків, пов`язаних із втратою права на податковий кредит.
Враховуючи викладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 111 337,78 грн збитків, що становлять суму втраченого податкового кредиту з податку на додану вартість у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасної реєстрації податкових накладних в ЄРПН. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У відповідності до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 241, 326, 327 ГПК України, суд 

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЦБ» (82500, Львівська обл., Самбірський р-н., м. Турка, вул. Міцкевича, буд 77; ідентифікаційний код – 44225075) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ВІАКОМ» (81200, Львівська обл., Перемишлянський р-н., м. Перемишляни, вул. Борщівська, буд. 44; ідентифікаційний код – 42818575) збитки у розмірі 111 337,78 грн та судовий збір у сумі 1 981,49 грн.
3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 14.05.2026.

Суддя Мазовіта А.Б.