Справа № 357/4420/26
Провадження № 2-а/357/289/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2026 року місто Біла Церква
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого – судді Бондаренко О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1  до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
19.03.2026 представник позивача, адвокат Пакало Антон В`ячеславович, звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 24.10.2026 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було складено Постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності №БЦ РТЦК/1/725/25, про існування зазначеної постанови позивач дізнався лише після блокування його банківських рахунків, після цього в додатку «Дія» йому надійшла копія постанови про відкриття виконавчого провадження, після чого позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката та за допомогою ідентифікатора доступу разом із представником ознайомився зі змістом постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності №БЦ РТЦК/1/725/25. За змістом постанови № БЦ РТЦК/1/725/25 від 24.10.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що гр. ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом із повідомленням про вручення повістки від 26 вересня 2025 року №4937647, був оповіщений про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 10 жовтня 2025 року для проходження медичного огляду, однак не з`явився у визначену дату та не повідомив про причини неявки. На підставі зазначеної постанови позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 170000 грн, враховуючи дані про особу, його майновий стан, характер вчиненого правопорушення, обставин його скоєння, обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, за нібито вчинене порушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Як вбачається з матеріалів справи, позивач викликався повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 10.10.2025, при цьому, копію повістки позивач так і не отримував, особисто з нею не ознайомлювався, підпису про вручення не ставив, у будь-який інший спосіб (поштою, через застосунок «Резерв+», телефонним зв`язком) також не був повідомлений про виклик. Крім того, позивач не був повідомлений і про факт винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Жодної інформації про її існування йому не було надано — ані під час складання, ані після. Вперше про наявність такої постанови позивач дізнався лише після отримання повідомлення в мобільному застосунку «Дія» про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, до моменту запуску примусового виконання, позивачу не було відомо, що проти нього взагалі складено постанову про адміністративне правопорушення, що свідчить про грубе порушення його процесуальних прав. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 нібито був викликаний для проходження медичного огляду. Однак у постанові не конкретизовано, що йдеться саме про медичний огляд для визначення придатності до військової служби, як це передбачено законодавством. Як зазначено у постанові №БЦРТЦК/1/725/25, позивачу нібито вручалася повістка, а не направлення на ВЛК встановленої форми. Важливо розуміти, що «повістка на ВЛК» як окремий юридичний документ не передбачена законодавством. Документом, який направляє особу на проходження військово-лікарської комісії, є саме направлення, що видається ТЦК та СП. При цьому, направлення підлягає обов`язковій реєстрації у журналі реєстрації направлень на ВЛК (додаток 12) та видається резервісту або військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення особі роз`яснюються вимоги законодавства щодо відповідальності за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням ТЦК та СП, а також визначається строк завершення медичного огляду. Контроль за направленням та проходженням військово-лікарської комісії покладається саме на керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Разом із тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачу видавалося направлення на ВЛК встановленої форми, що таке направлення було зареєстроване в журналі обліку та вручено йому під особистий підпис із роз`ясненням відповідальності. Натомість у постанові зазначено лише про нібито вручення повістки. Однак повістка не є тотожною направленню на військово-лікарську комісію і не замінює його. Законодавством чітко передбачено окремий документ — направлення на ВЛК, яке має встановлену форму, порядок реєстрації та вручення. Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач був належним чином викликаний саме для проходження медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби у порядку, передбаченому законодавством. Окрім того, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що позивачу взагалі направлялися будь-які документи за його місцем проживання чи перебування, зокрема повістки або інші виклики до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. При цьому слід врахувати, що ще до початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, а саме 11.02.2022 позивач виїхав за межі України та з того часу постійно перебуває за кордоном, що також було ним зазначено у додатку «Резерв+». Таким чином, у відповідача були об`єктивні підстави знати про відсутність позивача на території України, що унеможливлює належне вручення будь-яких викликів чи направлень та додатково свідчить про відсутність у діях Позивача складу адміністративного правопорушення. Тому, просить скасувати постанову №БЦ РТЦК/1/725/25 від 24.10.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, судові витрати, що складаються з судового збору стягнути з відповідача на користь позивача. Також, у позовній заяві представник позивача просив поновити строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення №БЦРТЦК/1/725/25 від 24.10.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки з постановою №БЦ РТЦК/1/725/25 від 24.10.2025 позивач ознайомився лише 11.03.2026.
25.03.2026 судом постановлено ухвалу, якою поновлено строк звернення до суду з позовною заявою, прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином завірені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вчинене ОСОБА_1 , за результатами якої було винесено постанову № БЦ РТЦК/1/725/25 від 24.10.2025.
13.04.2026 представник відповідача, за довіреністю у справі – ОСОБА_3 , подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач з 03.01.2020 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_5 . З пунктів (5), (13) Облікової картки ЄДРПВР позивача вбачається, що останній з моменту взяття на військовий облік військовозобов`язаних взагалі не проходив медичний огляд при ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки у графах «Відомості про медичний огляд», «Ступінь придатності» відсутні відмітки про проходження військово- лікарської комісії (ВЛК), яка (постанова ВЛК) в силу вимог абзацу 4 пункту 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024р. № 560 (далі - Порядок № 560) та абзацу 4 пункту 3.8 глави 3 «Медичний огляд військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період» розділу II Наказу Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 «Про Затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (далі - Положення № 402) на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду. Крім того, у «Картотеці вільних залишків», підкартотеки «Підлягають призову на військову службу під час мобілізації» вбачається, що позивач не заброньований та не має права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період згідно ст. 23 Закону^? 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року та є порушником ВО з 06.05.2025.З урахуванням вищевикладеного, з метою направлення на проходження медичного огляду, позивач засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення повістки від 26.09.2025 року № 4937647 був оповіщений за адресою реєстрації місця його проживання: АДРЕСА_1 про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_6 на 10 жовтня 2025 року о 09.00 год, однак останній не з`явився у визначену дату та не повідомив про причини неявки. Позивач, станом на 26.09.2025, викликався повісткою до Відділу за адресою реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , уточнену позивачем через електронний кабінет «Резерв+» 20.06.2025 року. 13.03.2026 року позивачем через електронний кабінет «Резерв+» оновлено адресу реєстрації місця проживання, вказавши фактичну адресу: « АДРЕСА_2 ».Крім того. Відділом позивачу направлялося за адресою реєстрації місця проживання Повідомлення про розгляд справи про адмінправопорушення від 26.09.2025 № 1/4209 згідно якого позивачу доведено до відома, що у разі його неприбуття до Відділу у строки визначені у повістці від 26.09.2025 року № 4937647, його буде притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. З ст. 210-1 КУпАП; у такому разі, - розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відбудеться 24.10.2025 о 10.00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 ; у разі неявки, справу буде розглянуто без участі позивача; даним повідомленням позивач вважається ознайомленим про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Отже, однією з істотних умов змісту повістки є, зокрема, мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; місце, день і час явки за викликом. Відповідач вважає, що вказана мета виклику повністю узгоджується з вимогами підпункту 1 пункту 27 Порядку № 560 згідно якого під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою, зокрема, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Оскільки позивач був належним чином повідомлений про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 10 жовтня 2025 року о 10.00 год. (завчасно), однак не з`явився у визначену дату та час. порушивши вимоги ч. З ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що в силу вимог ч. 6 ст. 258, ст. 235 КУпАП, 24.10.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 складено Постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яку 02.03.2026 було скеровано для примусового виконання. Тому, просить у задоволенні позову відмовити.
20.04.2026 представник позивача, адвокат Пакало Антон В`ячеславович, подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що з викладеними у відзиві доводами та наданими відповідачем документами позивач не погоджується з огляду на таке. Відповідач обґрунтовує правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності тим, що останній нібито був належним чином повідомлений про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та без поважних причин не з`явився. Разом з тим, такі висновки є передчасними, не підтверджені належними та допустимими доказами і не враховують фактичних обставин справи. Як вбачається з долучених до відзиву документів, позивач у квітні 2025 року здійснював оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до Закону України № 3633-IX від 11.04.2024, в умовах воєнного стану оформлення такого паспорта чоловікам віком від 18 до 60 років здійснюється за умови наявності військово-облікових документів, а їх дійсність підлягає перевірці уповноваженими органами. Водночас, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 370 від 01.04.2025, впроваджено механізм автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у тому числі без обов`язкового фізичного пред`явлення військово-облікових документів. Зазначеним нормативним регулюванням прямо передбачено, що у разі відсутності відомостей про особу у відповідному реєстрі такі відомості підлягають внесенню автоматично, без вчинення додаткових дій з боку особи. Таким чином, держава запровадила механізм, за якого перевірка та внесення відомостей про військовозобов`язану особу здійснюється в автоматичному порядку шляхом електронної інформаційної взаємодії між державними реєстрами. Позивач, оформлюючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон за межами України та отримавши його у встановленому законом порядку, мав об`єктивні та обґрунтовані підстави вважати, що його військово-облікові дані перевірені та внесені до відповідного реєстру. Більше того, як вбачається з матеріалів справи, після оформлення паспорта відбулося оновлення даних позивача з реєстрів Державної міграційної служби, що додатково підтверджує факт здійснення відповідної інформаційної взаємодії між державними органами. Відповідно до примітки до статті 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання персональних даних шляхом електронної інформаційної взаємодії між державними реєстрами. Водночас відповідачем не надано жодних доказів того, що ним було здійснено належну перевірку таких відомостей або вжито всіх можливих заходів для встановлення актуальних даних позивача. Крім того, до матеріалів справи не долучено доказів проведення перевірки функціонування системи військового обліку щодо позивача, а також відсутні будь-які відомості про те, що відповідач з`ясовував наявність інформації про позивача в інших державних реєстрах. За таких обставин позивач діяв добросовісно, покладаючись на встановлений державою механізм автоматичної верифікації даних, та не мав підстав вважати, що порушує вимоги законодавства. Саме тому відсутні підстави стверджувати про наявність у діях позивача вини як обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення. Крім того, у відзиві на позовну заяву Відповідач зазначає, що відповідно до довідки поштового оператора рекомендоване поштове відправлення не було вручено одержувачу та повернулося до відправника з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин відповідачем до матеріалів справи не надано. Зокрема, до відзиву не додано копії поштового конверта з відповідними відмітками оператора поштового зв`язку, відсутні документи, які підтверджують саме прийняття поштового відправлення оператором поштового зв`язку до пересилання, зокрема квитанція або фіскальний чек про оплату поштових послуг, реєстраційний документ поштового відправлення чи інші матеріали, що свідчили б про фактичне направлення повістки Позивачу. Відповідач надав опис вкладення до рекомендованого поштового відправлення (форма 107-П), у якому відповідно до правил АТ «Укрпошти» має бути передбачене місце для підтвердження вкладення працівником пошти у вигляді підпису та печатки. Однак у наданому примірнику відсутній такий реквізит як печатка. Разом з тим, у наданому відповідачем описі вкладення відсутній належний відбиток поштового штемпеля. Натомість на місці, де має бути відбиток печатки оператора поштового зв`язку, міститься відбиток печатки самого ТЦК та СП із зображенням Державного Герба України (тризуба), що не може вважатися належним підтвердженням прийняття поштового відправлення оператором поштового зв`язку. Аналогічно, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, долучене відповідачем, також не містить належного відбитка печатки оператора поштового зв`язку, що є обов`язковим реквізитом такого документа. Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою КМУ від 5 березня 2009 р. № 270, передбачають застосування штампувальних поштових пристроїв оператором на всіх етапах — приймання, перевезення, доставки та вручення відправлень. За таких обставин опис без печатки (штемпеля) не відповідає вимогам форми та правил, що ставить під сумнів фактичний зміст вкладення й його допустимість як доказу. Відтак твердження Відповідача про надсилання Позивачу повістки рекомендованим поштовим відправленням не підтверджені належними доказами та фактично ґрунтуються виключно на припущеннях. Щодо невідповідності наданих відповідачем документів вимогам законодавства (повістка) Позивач також звертає увагу суду на те, що надані відповідачем документи не підтверджують факту направлення саме повістки у розумінні вимог чинного законодавства. Так, в якості доказу направлення повістки відповідачем долучено не саму повістку встановленої форми, а так звану «розписку (корінець повістки)». Водночас відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, повістка повинна містити визначений перелік обов`язкових реквізитів, зокрема мету виклику, дату, час і місце явки, а також роз`яснення щодо наслідків неявки. Натомість розписка (корінець повістки) не є повісткою як процесуальним документом, а лише підтверджує факт її отримання особою у разі особистого вручення. Більше того, надані документи містять очевидні суперечності щодо дат їх оформлення та направлення. Так, на роз`ясненні зазначено дату його складення — 26.09.2025 року, тоді як у рекомендованому повідомленні про направлення поштового відправлення зазначено дату його подання — 24.09.2025 року. Отже, документ, який нібито входив до складу поштового відправлення, був складений пізніше, ніж саме відправлення було прийняте оператором поштового зв`язку, що є фактично неможливим. Зазначені обставини свідчать про те, що ані повістка у належній формі, ані роз`яснення не могли бути направлені позивачу у складі відповідного поштового відправлення. Таким чином, відповідач не надав належних та допустимих доказів направлення позивачу повістки, оформленої відповідно до вимог законодавства. Відсутність належно оформленої повістки як первинного документа виключає можливість вважати позивача належним чином повідомленим про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Отже, у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення Позивача про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а тому посилання Відповідача на нібито направлення повістки не може вважатися належним та допустимим доказом. Тому, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Сторони клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подали, тому відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Встановлено, що позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_9 (Сквира), 13.03.2026 уточнив військово-облікові дані у мобільному застосунку «Резерв +», що розроблений Міністерством оборони України, має військово-обліковий документ сформований у мобільному застосунку «Резерв +», має номер в реєстрі «Оберіг» № НОМЕР_1 , з підтвердженням статусу військового обліку, має військово-облікову спеціальність (ВОС 999097) що підтверджується копією витягу із застосунку «Резерв +».
24.10.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_10 полковником ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 було винесено постанову № БЦРТЦК/1/725/25 по справі про адміністративне правопорушення, у якій вказано, що 24.10.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановлено, що гр. ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом із повідомленням про вручення повістки від 26 вересня 2025 року №4937647, був оповіщений про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_6 на 10 жовтня 2025 року для проходження медичного огляду, однак не з`явився у визначену дату та час, та не повідомив про причини неявки; своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки будучи належним чином оповіщеним про його виклик до ТЦК та СП, не виконав покладений на нього обов`язок щодо прибуття у зазначені у повістці місце та строк, та не повідомив перший відділ ІНФОРМАЦІЯ_11 про причини неявки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, під час дії в Україні особливого періоду; призначаючи стягнення, враховуються дані про особу правопорушника, його майновий стан, характер вчиненого правопорушення, обставини його скоєння, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.
Згідно із постановою № БЦ РТЦК/1/725/25 від 24.10.2025, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Також, з матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №80453285 щодо виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_10 №БЦ РТЦК/1/725/25 від 24.10.2025.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2 ст. 6 Основного Закону України).
За ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
У ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Згідно зі ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Нормами п.п. 12-13 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затверджене Постановою КМУ № 154 від 23.02.2024 (далі - Положення № 154) передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені ст. 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.
Отже, закон уповноважує керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки (в тому числі і районні) розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 210 КУпАП та від їх імені ТЦК та СП накладати адміністративні стягнення.
Ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Ст. 254 КУпАП (чинної на час притягнення позивача до адміністративної відповідальності) визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно зі ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Також, відповідно до ч. 6 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, процедура перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи та організація медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу підчас мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі - Порядок №560).
Так, пунктами 68-80 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі – Порядок), передбачений порядок медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до абзацу 3 пункту 69 Порядку №560 (в редакції чинній на момент вчинення правопорушення) громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.
П. 21 Порядку №560 визначено, що за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Згідно п. 29 Порядку №560 у повістці зазначаються:прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка;найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку;мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;місце, день і час явки за викликом;найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оформлених на бланку. Такі повістки скріплюються гербовою печаткою;прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;реєстраційний номер повістки;роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.
П. 34 Порядку № 560 визначено, що повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.
У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.
У разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання.
Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів - протягом десяти діб від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення.
Відповідно до п.41 Порядку №560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин:1)направлення судової повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою; 3) дотримання передбаченої процедури оповіщення адресата.
Згідно положень п. 82, 85 Правил надання послуг поштового зв`язку, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, зі змінами внесеними постановами Кабінет Міністрів України, зокрема №1147 від 08.10.2024 (Далі – Правила), рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Поштові відправлення з позначкою «Вручити особисто», адресовані фізичним особам, підлягають врученню особисто адресатам або особам, уповноваженим ними на це в установленому порядку. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».
Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
Згідно п. 17 Правил надання послуг поштового зв`язку, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою, згідно з тарифами оператора поштового зв`язку. Послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає в підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей.
Як вбачається матеріалів справи, які надані ІНФОРМАЦІЯ_12 та стверджує відповідач, повістка ІНФОРМАЦІЯ_10 №4937647 на ім`я ОСОБА_1 щодо виклику його на 10.10.2025 о 09:00 для проходження медичного огляду була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення за трекінгом Укрпошти: R0601195845496 та повернута адресату з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою».
Водночас, відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_13 не надано до суду повістки №4937647 на ім`я ОСОБА_1 , а тому у суду відсутні підстави стверджувати, що повістка була оформлення згідно Порядку №560, а саме чи містила повістка наступні дані: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка; найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку; мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; місце, день і час явки за викликом; найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку та чи була повістка скріплена гербовою печаткою.
Також, враховуючи відсутність повістки неможливо стверджувати що вона була надіслана адресату на адресу його реєстрації протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником та день явки за викликом військовозобов`язаного було визначено за 7 або 10 діб, що не може свідчити про належне оповіщення позивача про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_14 на 10.10.2025 о 09:00 та його неявку на визначену дату та час.
Крім того, відповідач надав до суду опис вкладення до рекомендованого поштового відправлення (форма 107), у якому відповідно до правил АТ «Укрпошти» має бути передбачене місце для підтвердження вкладення працівником пошти у вигляді підпису та печатки. 
Однак, у наданому примірнику відсутній такий реквізит як печатка, водночас, у наданому описі вкладення відсутній належний відбиток печатки оператора поштового зв`язку, натомість опис міститься відбиток печатки самого територіального центру комплектування та соціальної підтримки із зображенням Державного Герба України (тризуба), що не може вважатися належним підтвердженням прийняття поштового відправлення оператором поштового зв`язку, оскільки Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою КМУ від 05.03.2009 №270, передбачають застосування штампувальних поштових пристроїв оператором на всіх етапах — приймання, перевезення, доставки та вручення відправлень. 
Також, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача за наявним номером телефону та/або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК» «Вручити особисто», за наявності на поштовому конверті позначки ««Повістка ТЦК» «Вручити особисто».
Враховуючи вищевикладене, відповідачем не було дотримано порядку надання послуг поштового зв`язку, вказані порушення є суттєвим порушенням порядку надсилання та вручення поштової кореспонденції в даній категорії відправлень, а відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.
Отже, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 258 КУпАП, відповідачем не надано до суду доказів належного повідомлення позивача про дату, час і місце виклику та доказів у підтвердження отримання ОСОБА_4 виклику ТЦК та СП, що могло бути підставою для не складення протоколу.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивач не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 на визначену дату та час і не повідомив причини неприбуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, адже перебував за кордоном з 11.02.2022, та оновив дані щодо адреси проживання.
Також, відповідно до ч. 7 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частинi правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України), якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності.
Однак, враховуючи вимоги ч. 7 ст. 258 КУпАП, відповідачем не надано до суду доказів подання позивачем відповідної заяви, в якій він не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності, що могло бути підставою для не складення протоколу.
Таким чином, враховуючи вищезазначені норми КУПАП, на час винесення оскаржуваної постанови було обов`язковим складання протоколу про адміністративне правопорушення та даний протокол мав передувати винесенню постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
За приписами ч.1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Крім того, за змістом п. 3 ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення та чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду, зокрема, від 21 березня 2019 року у справі №489/1004/17, від 30 січня 2020 року у справі №308/12552/16-а, у справі №482/9/17, від 6 лютого 2020 року у справі №205/7145/16-а, у справі № 676/752/17 від 31.03.2021.
Як вбачається з матеріалів справи, які надані ІНФОРМАЦІЯ_12 та стверджує відповідач, разом з повісткою №4937647від 26.09.2025 на ім`я ОСОБА_1 було відправлено повідомлення про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП у разі неприбуття за повісткою.
Однак, суд критично оцінює вказане повідомлення від 26.09.2025, оскільки, воно стосувалося розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а не розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП притягнення за вчинення та на час винесення оскаржуваної постанови було обов`язковим складання протоколу про адміністративне правопорушення, однак, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не складався та останній не був оповіщений про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Вказане позбавило ОСОБА_1 прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчили б про роз`яснення позивачу його прав, визначених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Отже, відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови було порушено вимоги КУпАП, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся не у належний спосіб та порядку повідомлення, встановленого процесуальним законодавством про розгляд адміністративної справи, а саме позивача не було своєчасно сповіщено про розгляд справи, що в силу приписів ч.1 ст. 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи.
Факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.
Процедурні порушення, а саме: розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату розгляду, є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30.08.2022 у справі №683/743/17, від 21.05.2020 у справі №286/4145/15-а, від 17.06.2020 у справі № 712/10440/16-а, від 30.09.2019 у справі №591/2794/17.
Ч. 1 ст. 210 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, що тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..
Ч. 3 ст. 210 КпАП України встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період – період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до абзацу 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період – період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Також, згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.
Ст. 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Нормами абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі – відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до п.1 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Ч. 1 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
У п. 2 Порядку № 1487 закріплено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду та зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Водночас, згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни, а саме військовозобов`язані та резервісти, зобов`язані з`явитися до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.
Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються: 1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; 2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку; 3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; 4) місце, день і час явки за викликом; 5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; 6) реєстраційний номер повістки; 7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.
В оскаржуваній постанові №БЦРТЦК/1/725/25 від 24.10.2025 зазначено, що громадянин ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_7 , для проходження медичного огляду, однак, не з`явився у визначену дату та не повідомив про причини неявки, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, під час дії в Україні особливого періоду.
Однак, як було зазначено вище у рішенні, відповідачем не надано належних та достатніх доказів оповіщення ОСОБА_1 для явки за повісткою з метою проходження медичного огляду.
Крім того, судом враховується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_15 (Сквира), з визначенням призначення на особливий період, уточнив військово-облікові дані у мобільному застосунку «Резерв +», що розроблений Міністерством оборони України, має номер в реєстрі «Оберіг», має військово-облікову спеціальність, отже оновлював інформацію щодо своєї особи.
Крім того, як вбачається з долучених до відзиву документів, а саме: Облікової картки ЄДРПВР, позивач у квітні 2025 року здійснював оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. 
Так, відповідно до Закону України № 3633-IX від 11.04.2024, в умовах воєнного стану оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон розміщеним за межами України відокремленим підрозділом (філією, представництвом) державного підприємства, що належить до сфери управління Державної міграційної служби України, громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років здійснюється за умови наявності у вказаних осіб військово-облікових документів. Дійсність військово-облікових документів перевіряється працівником відокремленого підрозділу (філії, представництва) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 9 Порядку реалізації експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 16 серпня 2024 р. № 932, під час подання громадянами України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які перебувають за межами України, документів до відокремленого підрозділу для оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон працівником відокремленого підрозділу проводиться перевірка дійсності військово-облікового документа.
Також, відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення ст. 210, 210 - 1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Водночас, відповідачем не надано доказів щодо неможливості отримати інформацію відносно позивча, шляхом взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, з метою уточнення даних військовозобов`язаного. 
Таким чином, судом не встановлено обставин щодо порушення ОСОБА_1 вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості, який полягає в тому, що рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.
У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 від 30.05.2018 у справі №337/3389/16 від 17.07.2019 у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.
Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено ст. 251 КУпАП, повинні міститися саме у постанові про адміністративне правопорушення.
Вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).
У справі Barbera, Messequeand Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 06 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п.21 рішення).
Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а).
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова ВС від 27.06.2019 у справі №560/751/17).
Відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного суду від 14.05.2020, №240/12/17).
Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.02.2019 у справі №127/163/17-а).
У розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У даному випадку, відповідач не надав до суду жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, у тому числі на виконання ухвали суду від 25.03.2026.
Ст. 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними та допустимими доказами наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та правомірність винесеної постанови про накладення на позивача максимального адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскаржувана постанова прийнята без всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, тому відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, постанова БЦРТЦК/1/725/25 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 24.10.2025 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн, підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.
Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому з ІНФОРМАЦІЯ_10 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 241, 242, 244, 245, 246, 255, 268-272, 286, 297 КАС України, ст. 210, 235, 245, 251, 252, 254, 256, 277, 277-2, 278, 280, 283, 293 КУпАП, суд
У Х В А Л И В :
Позовну заяву задовольнити.
Скасувати постанову №БЦ РТЦК/1/725/25 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 24.10.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_10 полковником ОСОБА_2 , щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_10 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 665,60 грн.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення (складення). Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_12 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 .
Третя особа – Сквирський Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ЄДРПОУ 34920995, місцезнаходження: вулиця Слобідська, будинок 3, місто Сквира, Київська область, 09001.
Рішення складено 22.05.2026. 
Суддя:	О. В. Бондаренко