П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року м. Київ

Справа № 759/17838/21
Провадження: № 22-ц/824/2276/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Поліщук Н. В., Соколової В. В. 

розглянувши в порядку письмового провадженняапеляційну скаргу адвоката Сікорської Ірини Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді П`ятничук І. В.,
у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 24.07.2019 року відповідачка, ОСОБА_1 , звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 24.07.2019 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал банк» при наданні банківських послуг щодо продукту monobank/Universal Bank, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг «Monobank». Підписавши анкету-заяву відповідачка підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, який в подальшому було збільшено до 45 000грн. АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі). Станом на 08.07.2021 року заборгованість відповідача складає 83878 грн 94 коп, що становить загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), яку товариство просило стягнути з відповідачки.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 липня 2025 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» суму заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 24.07.2019 року у розмірі 83878 грн. 94 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір по справі у розмірі 2270 грн.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Сікорська І. С. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, судове рішення просила скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачка була ознайомлена саме з тими Умовами та Правилами обслуговування, на які посилається позивач, та розуміла їх зміст, оскільки зазначені Умови набули чинності 27.11.2021 року, тоді як кредитний договір між сторонами укладено 24.07.2019 року.
Крім того, вказує, що анкета-заява від 24.07.2019 року не містить істотних умов кредитного договору, зокрема, в ній не визначено розмір кредитного ліміту та строк, на який він надається.
Також зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом у розумінні законодавства, а відтак безпідставно був покладений судом першої інстанції в основу рішення.
Крім того, звертає увагу, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що позивачем неправомірно нараховано та списано проценти у сумі 20 347 грн 97 коп. У зв`язку з цим вважає, що зазначені кошти повинні бути спрямовані на погашення заборгованості за тілом кредиту.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу Штука А. Ю. в інтересах АТ «Універсал Банк» вважала доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зазначила про те, що відповідачка уклала кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви та використання електронного підпису в мобільному додатку, чим підтвердила свою згоду з Умовами та Правилами обслуговування, що становлять невід`ємну частину договору. Також, вказує, що Умови та Правила обслуговування є публічними та розміщені у відкритому доступі на офіційному вебсайті банку. При цьому Умови та Правила в редакції від 03.07.2019 року були чинними у період з 04.07.2019 року по 07.08.2019 року, тобто на момент укладення відповідачкою анкети-заяви від 24.07.2019 року. З огляду на викладене, на переконання представника позивача, відповідачка під час укладення договору була належним чином ознайомлена з умовами кредитування, а розмір процентної ставки та порядок їх нарахування і списання передбачені відповідними Умовами та Правилами.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг та встановила мобільний додаток monobank (т.1, а.с. 15).
В анкеті-заяві зазначено, що вона разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк», тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Підписанням анкети-заяви відповідачка підтвердила, що ознайомилася з вказаними документами, отримала їх примірники у мобільному додатку та зобов`язується виконувати умови такого договору.
До матеріалів справи позивачем долучено витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів monobank Universal Bank у редакції, чинній з 04.07.2019 року (т.1, а. с. 16-28).
З довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 02.01.2025 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 (чорна картка), статус картки - активна (т.1, а. с. 221).
Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» про розмір встановленого кредитного ліміту від 02.01.2025 року, 24.07.2019 року відповідачці встановлено кредитний ліміт у розмірі 15 000 грн, який у подальшому збільшувався та станом на 14.02.2020 року становив 45 000 грн (т.1, а. с. 220).
З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка у період користування платіжною карткою здійснювала операції з використання кредитних коштів, зокрема, розраховувалася у торговельних мережах, знімала готівкові кошти, здійснювала перекази на інші карткові рахунки та поповнювала рахунок (т.1, а. с. 95-183).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 24.07.2019 року станом на 08.07.2021 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом становить 83 878 грн 94 коп, яку позивач просить стягнути з відповідачки (т. 1, а. с. 11-14).
Задовольняючи позовні вимоги АТ «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
У позовній заяві АТ «Універсал Банк» вказував на те, що особливістю проекту monobank є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень.
Судом першої інстанції дані обставини були належним чином враховані.
З матеріалів справи убачається та судом встановлено, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив проект «monobank», у межах якого клієнтам, фізичним особам відкриваються поточні рахунки, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.
Особливістю зазначеного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відкриття відділень банку. Попередня ідентифікація клієнта здійснюється шляхом завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків у мобільний додаток, після чого відбувається верифікація особи. Видача платіжної картки здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, який виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом.
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернулася до АТ «Універсал Банк», у зв`язку з чим заповнила та підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 24 липня 2019 року.
Зазначена анкета-заява містить відомості щодо особи відповідачки, зокрема дату її народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також відомості щодо соціального статусу, джерела та розміру доходу. До анкети-заяви також долучено електронні копії сторінок паспорта відповідачки.
Наведене свідчить про те, що між сторонами фактично було укладено кредитний договір у електронній формі, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність доказів укладення такого договору.
Аналогічні висновки щодо правомірності укладення кредитних договорів у межах проекту «monobank» та їх відповідності вимогам законодавства, у тому числі Закону України «Про електронну комерцію», викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства саме на позивача покладається обов`язок довести погодження між сторонами усіх істотних умов кредитного договору, а також виникнення у нього права на нарахування відповідних платежів.
У цьому контексті колегія суддів враховує правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг не дає можливості вважати такі умови складовою частиною кредитного договору, оскільки у такому випадку кредитор має можливість додавати до матеріалів справи витяги з Умов та Тарифів у будь-яких редакціях, що є найбільш сприятливими для задоволення позову.
Отже, для застосування Умов та правил банку як складової кредитного договору необхідним є встановлення факту їх погодження позичальником.
Як убачається з матеріалів справи, анкета-заява від 24 липня 2019 року, підписана відповідачкою, не містить визначення окремих істотних умов кредитних правовідносин, зокрема щодо: строку користування кредитними коштами; обов`язку сплати процентів за користування кредитом; порядку та підстав їх нарахування; відповідальності за порушення зобов`язання.
Позивачем до матеріалів справи дійсно долучено витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» у редакції від 04 липня 2019 року, які діяли на момент підписання відповідачкою анкети-заяви.
Разом з тим, зазначені Умови та правила не містять підпису відповідачки, а матеріали справи не містять належних доказів того, що саме ця редакція Умов і правил була доведена до її відома та погоджена нею під час укладення договору.
Колегія суддів звертає увагу на те, що саме по собі долучення банком витягу з Умов і правил до позовної заяви не може свідчити про погодження відповідачкою їх змісту, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідачка приєдналася саме до цієї редакції відповідних умов у мобільному додатку під час укладення договору.
Зокрема, відповідно до пункту 5.3 Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», підписані клієнтом та/або банком документи, пов`язані з укладенням правочинів, зберігаються банком в електронному вигляді та надсилаються клієнту у мобільному додатку, при цьому під час одержання електронного документа формується підтвердження із зазначенням дати та часу його отримання.
Однак, матеріали справи не містять жодного підтвердження, яке б засвідчувало дату та час отримання відповідачкою у електронному вигляді Умов і правил обслуговування, Тарифів чи Паспорту споживчого кредиту.
За таких обставин, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що відповідачка була ознайомлена саме з тією редакцією відповідних документів, які позивач долучив до матеріалів справи.
Водночас, із наданої позивачем виписки по картковому рахунку убачається, що відповідачка фактично користувалася кредитними коштами, здійснювала операції за платіжною карткою та частково погашала заборгованість.
Отже, у разі якщо фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку кредитору не повернуті, кредитор вправі вимагати їх повернення, що відповідає положенням частини другої статті 530 ЦК України.
Разом з тим, із наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку убачається, що, незважаючи на відсутність погоджених між сторонами у визначеній законом формі умов щодо розміру процентної ставки та порядку їх нарахування, банк здійснював нарахування та списання процентів за користування кредитом у значно більшому розмірі, а саме 38,4 % як поточної процентної ставки та 76,8 % як простроченої процентної ставки.
Зазначені проценти банк самостійно нараховував та списував із коштів, внесених відповідачкою на погашення заборгованості, а також включав їх до суми фактично використаних кредитних коштів, що призвело до штучного збільшення розміру заборгованості за тілом кредиту.
Як убачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, загальний розмір таких списаних банком процентів становить 20 347 грн 97 коп.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що заявлений позивачем розмір заборгованості є завищеним, оскільки до нього включено суми процентів, нарахування та списання яких не було належним чином погоджено сторонами у письмовій формі.
З огляду на викладене, при визначенні суми заборгованості, що підлягає стягненню, зазначена сума підлягає зменшенню на розмір неправомірно списаних банком процентів, які становлять 20 347 грн 97 коп.
За таких обставин, враховуючи, що до заявленої позивачем суми заборгованості включено проценти за користування кредитом, нарахування та списання яких не було належним чином погоджено сторонами у визначеній законом формі, колегія суддів доходить висновку, що зазначені суми не можуть бути враховані при визначенні розміру заборгованості, що підлягає стягненню.
Відтак, із заявленої позивачем суми заборгованості у розмірі 83 878 грн 94 коп. підлягають виключенню неправомірно списані банком проценти у сумі 20 347 грн 97 коп.
Отже, до стягнення з відповідачки підлягає заборгованість у межах фактично отриманих та неповернутих кредитних коштів у розмірі 63 530 грн 97 коп. (83 878 грн 94 коп. - 20 347 грн 97 коп.).
Суд першої інстанції на наведені обставини належної уваги не звернув, склад заявленої до стягнення заборгованості не перевірив та безпідставно погодився з розрахунком позивача, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.
При цьому, надаючи оцінку іншим доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Скаржниця вказує на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка по рахунку не є первинними бухгалтерськими документами, а тому не можуть бути належними доказами розміру заборгованості.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами з огляду на таке.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, на підставі яких можуть складатися зведені облікові документи.
Разом з тим, згідно з пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних банком операцій за відповідний період та призначаються для видачі клієнту.
При цьому відповідно до пункту 3 зазначеного Положення клієнтські рахунки є особовими рахунками, за якими обліковуються кошти клієнтів банку, у тому числі кошти на поточних та карткових рахунках.
Як убачається з наданої позивачем виписки по картковому рахунку відповідачки, остання користувалася кредитними коштами банку, здійснювала операції з використанням платіжної картки та частково погашала заборгованість.
Отже, виписка по рахунку є документом банківського обліку, що містить відомості про рух коштів за рахунком клієнта, а тому є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт користування відповідачкою кредитними коштами та рух коштів за рахунком.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що надана позивачем виписка по рахунку не є первинним документом та не може бути доказом у справі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, відповідно до положень статті 376 ЦПК України, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року підлягає зміні шляхом зменшення розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки на користь АТ «Універсал Банк», з урахуванням неправомірно включених до складу заборгованості сум процентів, а в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Оскільки суд апеляційної інстанції за результатом розгляду апеляційної скарги зменшив розмір задоволених позовних вимог банку, тобто задовольнив позовні вимоги на 76%, а також враховуючи, що апеляційну скаргу було задоволено на 24%, то до перерозподілу підлягають судові витрати.
Отже, ураховуючи, що банк сплатив за подачу позовної заяви судовий збір у розмірі 2270 грн, то до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1725,2 грн (2270 х 76%).
Оскільки ОСОБА_1 сплатила за подачу апеляційної скарги 3 405 грн судового збору, а апеляційну скаргу було задоволено на 24%, то до стягнення з позивача на користь відповідачки підлягає судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 817,2 грн (3405 х 24%).
Відповідно до частин першої та десятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову суд має право здійснити взаємозалік судових витрат та зобов`язати сторону, на яку покладено більший їх розмір, сплатити різницю.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про необхідність здійснення взаємозаліку судових витрат та стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору у розмірі 908 7грн (1725,2 -817,2 ), у зв`язку з чим, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 липня 2025 року в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Сікорської Ірини Станіславівни в інтересах ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 липня 2025 року змінити.
Зменшити розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» за договором про надання банківських послуг «monobank» від 24 липня 2019 року, з 83 878 грн 94 коп до 63 530 грн 97 коп.
Зменшити розмір судового збору, який підялагє стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк`з 2270 до 908 грн.
В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 липня 2025 року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді Н. В. Поліщук

В. В. Соколова