ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року 
м. Київ

справа №460/8251/25
касаційне провадження № К/990/44460/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Кузьмич С.М.; судді: Курилець А.Р., Мікула О.І.)
у справі № 460/8251/25
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,
УСТАНОВИВ:
У травні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - ГУ ДПС у Рівненській області, відповідач, контролюючий орган, податковий орган), в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28 березня 2018 року № 0146372/5002-1712, № 0146373/5002-1712, № 0146374/5002-1712, № 0146375/5002-1712, № 0146376/5002-1712, № 0146377/5002-1712, від 01 вересня 2022 року № 0950287/2410-1712, № 0950288/2410-1712, № 0950289/2410-1712, № 0950290/2410-1712, № 0950291/2410-1712, № 0950293/2410-1712 та податкову вимогу від 26 вересня 2019 року № 3535-53.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що спірні податкові повідомлення-рішення та податкова вимога є протиправними, оскільки контролюючий орган безпідставно визначив їй податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо об`єктів нежитлової нерухомості, якими вона у відповідні податкові періоди фактично не могла володіти, користуватися та розпоряджатися. На підтвердження таких доводів позивачка посилалася, зокрема, на обставини, встановлені судовими рішеннями у справах № 570/4592/18 та № 460/8336/23. За твердженням позивачки, у справі № 570/4592/18 було вирішено питання про витребування належного їй нерухомого майна з чужого незаконного володіння, а у справі № 460/8336/23 суд апеляційної інстанції відмовив контролюючому органу у стягненні податкового боргу, сформованого, зокрема, на підставі податкових повідомлень-рішень, які є предметом оскарження у цій справі.
Рівненський окружний адміністративний суд ухвалою від 13 травня 2025 року відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі № 460/8251/25 в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28 березня 2018 року № 0146372/5002-1712, № 0146373/5002-1712, № 0146374/5002-1712, № 0146375/5002-1712, № 0146376/5002-1712, № 0146377/5002-1712 з підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у грудні 2018 року вже зверталася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28 березня 2018 року № 0146372/5002-1712, № 0146373/5002-1712, № 0146374/5002-1712, № 0146375/5002-1712, № 0146376/5002-1712, № 0146377/5002-1712.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 460/3245/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування зазначених податкових повідомлень-рішень було відмовлено.
З огляду на це суд першої інстанції дійшов висновку, що спір щодо правомірності прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 28 березня 2018 року вже вирішено судом, відповідне судове рішення набрало законної сили, а тому наявні підстави для відмови у відкритті провадження в цій частині позовних вимог.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 29 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі № 460/8251/25 скасував, а справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що для застосування пункту 2 частини першої статті 170 КАС України необхідним є встановлення тотожності сторін, предмета і підстав позову. Суд апеляційної інстанції зазначив, що позови вважаються тотожними лише тоді, коли вони повністю збігаються за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовано звернення до суду.
Апеляційний суд установив, що підставою позову у справі № 460/8251/25 позивачка визначила обставини, встановлені постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі № 460/8336/23, якою контролюючому органу було відмовлено у стягненні податкового боргу з податку на нерухоме майно, сформованого, зокрема, на підставі податкових повідомлень-рішень від 28 березня 2018 року.
За висновком апеляційного суду, такі обставини не могли бути підставами позову у справі № 460/3245/18, оскільки на час ухвалення рішення у цій справі не існувало постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 460/8336/23. Апеляційний суд також зазначив, що обставини, встановлені у справі № 460/8336/23, можуть мати значення для застосування частини четвертої статті 78 КАС України, однак не є підставою для відмови у відкритті провадження.
Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, ГУ ДПС у Рівненській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року та залишити в силі ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року.
На обґрунтування касаційної скарги контролюючий орган зазначає, що апеляційний суд неправильно застосував пункт 2 частини першої статті 170 КАС України та частину четверту статті 78 КАС України, а також не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права.
Відповідач наполягає, що у справі № 460/3245/18 уже було вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав щодо правомірності податкових повідомлень-рішень від 28 березня 2018 року № 0146372/5002-1712, № 0146373/5002-1712, № 0146374/5002-1712, № 0146375/5002-1712, № 0146376/5002-1712, № 0146377/5002-1712. Рішення у зазначеній справі набрало законної сили, а тому, на переконання відповідача, повторне звернення до суду з вимогами про скасування тих самих податкових повідомлень-рішень є недопустимим. ГУ ДПС у Рівненській області також зазначає, що є правонаступником Головного управління ДФС у Рівненській області, яке було відповідачем у справі № 460/3245/18, а тому склад сторін у цих спорах є тотожним. Окремо контролюючий орган звертає увагу на те, що преюдиційне значення відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України мають лише обставини, встановлені судовим рішенням, а не правова оцінка таких обставин, надана іншим судом. На думку відповідача, суд апеляційної інстанції фактично надав постанові у справі № 460/8336/23 значення підстави для повторного перегляду правомірності податкових повідомлень-рішень, які вже були предметом судового розгляду у справі № 460/3245/18.
Верховний Суд ухвалою від 20 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу.
У відзиві на касаційну скаргу, який надійшов до Верховного Суду 02 грудня 2025 року, ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року - без змін.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
За змістом пункту 2 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Зазначена процесуальна норма спрямована на забезпечення дії принципу юридичної визначеності та недопущення повторного судового розгляду спору, який уже був остаточно вирішений судом. Водночас її застосування можливе лише за умови встановлення одночасної наявності трьох елементів тотожності спору: тотожності сторін, предмета та підстав позову.
Предмет позову становить матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа просить ухвалити судове рішення. Підстави позову - це фактичні обставини та юридичні доводи, якими позивач обґрунтовує заявлену вимогу. Саме тому для вирішення питання про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за пунктом 2 частини першої статті 170 КАС України суд не може обмежитися лише встановленням того, що у двох справах оскаржуються ті самі індивідуальні акти суб`єкта владних повноважень.
Саме по собі співпадіння предмета позову, зокрема вимоги про визнання протиправними та скасування тих самих податкових повідомлень-рішень, не є достатнім для висновку про тотожність спорів, якщо суд не встановив, що новий позов заявлено з тих самих фактичних і правових підстав, які вже були предметом судового розгляду в попередній справі.
Як убачається з матеріалів цієї справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ГУ ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28 березня 2018 року № 0146372/5002-1712, № 0146373/5002-1712, № 0146374/5002-1712, № 0146375/5002-1712, № 0146376/5002-1712, № 0146377/5002-1712, податкових повідомлень-рішень від 01 вересня 2022 року № 0950287/2410-1712, № 0950288/2410-1712, № 0950289/2410-1712, № 0950290/2410-1712, № 0950291/2410-1712, № 0950293/2410-1712, а також податкової вимоги від 26 вересня 2019 року № 3535-53.
Суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження в частині вимог щодо податкових повідомлень-рішень від 28 березня 2018 року, виходячи з того, що правомірність цих рішень уже була предметом судового розгляду у справі № 460/3245/18, у якій рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Однак, ухвалюючи таке процесуальне рішення, суд першої інстанції фактично обмежився констатацією існування судового рішення, яке набрало законної сили, щодо тих самих податкових повідомлень-рішень. Водночас суд не здійснив порівняльного аналізу підстав позову у справі № 460/3245/18 та підстав позову у цій справі, не встановив, які саме фактичні обставини були покладені позивачкою в основу первісного позову, які з них були предметом судової оцінки у справі № 460/3245/18 та чи збігаються вони з обставинами, на які позивачка посилається у справі № 460/8251/25.
Такий підхід не відповідає змісту пункту 2 частини першої статті 170 КАС України, оскільки наявність судового рішення щодо тих самих індивідуальних актів сама по собі підтверджує лише можливий збіг предмета спору, але не доводить тотожності підстав позову.
Верховний Суд бере до уваги, що у цій справі позивачка, обґрунтовуючи відмінність підстав нового позову від підстав позову у справі № 460/3245/18, посилалася на обставини, встановлені судовими рішеннями у справах № 460/8336/23 та № 570/4592/18, зокрема щодо витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння, відновлення можливості володіння, користування та розпорядження цим майном, а також подальшої відмови контролюючому органу у стягненні податкового боргу, сформованого, зокрема, на підставі податкових повідомлень-рішень від 28 березня 2018 року.
Оцінка того, чи такі обставини справді утворюють іншу фактичну підставу позову, чи лише є новим способом обґрунтування вимог, які вже були предметом судового розгляду, потребувала зіставлення змісту первісного позову, меж судового розгляду у справі № 460/3245/18 та змісту нового позову у справі № 460/8251/25.
Такого зіставлення суд першої інстанції не здійснив. Відтак його висновок про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі в частині вимог щодо податкових повідомлень-рішень від 28 березня 2018 року є передчасним.
Водночас Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що саме по собі ухвалення судового рішення в іншій справі, зокрема у справі про стягнення податкового боргу, не є самостійною та безумовною підставою для повторного судового перегляду правомірності податкових повідомлень-рішень, щодо яких уже існує судове рішення, що набрало законної сили.
Обставини, встановлені судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, можуть мати значення для застосування частини четвертої статті 78 КАС України, однак правила преюдиційності не підміняють собою перевірку тотожності спорів за пунктом 2 частини першої статті 170 КАС України. Преюдиційне значення мають саме встановлені судом обставини, а не правова оцінка таких обставин, надана іншим судом у межах іншого спору.
Тому суд, вирішуючи питання про можливість відкриття провадження, мав перевірити не правильність чи неправильність правової оцінки, наданої у справі № 460/8336/23, а те, чи посилається позивачка на інший фактичний склад порівняно зі справою № 460/3245/18, і чи цей фактичний склад уже був предметом судової оцінки у попередній справі.
За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про помилковість ухвали суду першої інстанції та наявність підстав для її скасування з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Доводи касаційної скарги про те, що у справі № 460/3245/18 уже було вирішено спір щодо правомірності податкових повідомлень-рішень від 28 березня 2018 року, самі по собі не спростовують висновків апеляційного суду, оскільки не усувають обов`язку суду першої інстанції перевірити наявність усіх елементів тотожності спорів, а не лише збіг предмета позову.
Посилання відповідача на принцип юридичної визначеності є загалом обґрунтованим у тій частині, що остаточне судове рішення не може бути поставлене під сумнів шляхом повторного пред`явлення тотожного позову. Однак у цій справі суд першої інстанції не встановив належним чином саме тотожності підстав позову, що унеможливлювало застосування пункту 2 частини першої статті 170 КАС України на стадії відкриття провадження.
Не є підставою для скасування постанови апеляційного суду і доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачкою строку звернення до суду. Ухвала суду першої інстанції, яка була предметом апеляційного перегляду, постановлена саме з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 170 КАС України. Питання дотримання строку звернення до адміністративного суду має вирішуватися судом у порядку, визначеному КАС України, з урахуванням заявлених сторонами доводів і поданих доказів, однак такі доводи не підтверджують правильності висновку суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження саме через тотожність спорів.
Верховний Суд також бере до уваги доводи відзиву на касаційну скаргу про те, що після ухвалення постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року суд першої інстанції прийняв позовну заяву в цій частині до розгляду, відкрив провадження у справі, а в подальшому ухвалив рішення по суті спору.
Разом з тим такі обставини стосуються подальшого процесуального руху справи після ухвалення оскаржуваної постанови апеляційного суду та не змінюють предмета цього касаційного перегляду. Законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухваленого за наслідками розгляду справи по суті, не є предметом перегляду в цьому касаційному провадженні. Верховний Суд у межах цієї справи перевіряє лише правильність висновку апеляційного суду про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції від 13 травня 2025 року про відмову у відкритті провадження.
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена передчасно, без належного з`ясування обставин, необхідних для застосування пункту 2 частини першої статті 170 КАС України, а тому підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції відсутні.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення. 
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р.Ф. Ханова