ЄУ №712/2368/26
Провадження №2/712/2516/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року    Соснівський районний суд м. Черкаси
у складі: головуючого судді   Стеценко О.С.,
за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої Е.В., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за Договором №84403 від 21.09.2021 у сумі 31 513,41 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 13 000,00 грн.
У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 21.09.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_2 було укладено договір №84403.
Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у сумі 22 223,00 грн., строком на 365 днів, із застосуванням процентної ставки 210% річних.
28.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» було укладено Договір №28012025, відповідно до якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до позичальників, у тому числі за договором №84403.
Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, в результаті чого розмір заборгованості становить 31 513,41 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 19 281,43 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 12 029,98 грн., заборгованість за комісіями – 202,00 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 23 березня 2026 року.
23 березня 2026 року судове засідання відкладено на 06 травня 2026 року за клопотанням відповідача.
06 травня 2026 року судове засідання відкладено на 15 червня 2026 року у зв`язку із витребуванням доказів.
Протокольною ухвалою від 15 червня 2026 року відкладено проголошення повного тексту рішення до 24 червня 2026 року.

02 квітня 2026 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У обґрунтування своїх заперечень зазначила, що позивачем не доведено надання відповідачу кредитних коштів, оскільки платіжне доручення №СRD_336389 не містить ідентифікаційних ознак отримувача та номеру рахунку/картки, на який здійснено переказ коштів, а отже не може бути належним доказом видачі кредитних коштів.
Зазначає, що позивачем не доведено перехід прав вимоги до ОСОБА_2 згідно договору факторингу №28012025, оскільки долучені додатки є бланками, не заповнені належним чином, у них відсутня інформація стосовно ОСОБА_2 .
Крім того, відповідач зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 13 000,00 грн. є явно завищеним, не відповідає складності справи, ціні позову, а тому просить зменшити їх розмір до 2 000,00 грн.

10 квітня 2026 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач зазначає, що платіжне доручення №СRD_336389 містить номер картки НОМЕР_1 , який зазначений позичальником у п. 2.2.2. Договору, а тому є належним підтвердженням перерахування кредитних коштів відповідачу.
Щодо підтвердження переходу права вимоги до відповідача за договором факторингу №28012025 позивачем надано Реєстр боржників до договору факторингу, де міститься запис про передачу прав вимог до ОСОБА_2 за договором №84403 та витяг з цього реєстру.
Крім того, позивач зазначає, що відповідачем не обґрунтовано неспівмірність витрат із складністю справи та не надає суду доказів на підтвердження своєї позиції. У свою чергу, позивачем надані докази понесення витрат на професійну правничу допомогу саме у розмірі 13 000,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач та її представник до судового засідання не з`явилися, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі відповідача та її представника, у задоволенні позовних вимог просять відмовити.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.
Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що 21.09.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_2 було укладено договір про споживчий кредит №84403, відповідно до якого типом кредиту є кредитна лінія. Ліміт кредитної ліні не може перевищувати 77 779,00 грн. (п. 2.1. Договору).
Пунктом 2.2.2. Договору визначено суму першого траншу – 22 223,00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 20 000,70 грн. на картку позичальника № НОМЕР_1 у національній валюті; у розмірі 2 222,30 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5. індивідуальної частини.
Пунктом 2.5.Договору визначено комісію за надання кредиту, яка складає 2 222,30 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 10,00% від загальної суми першого траншу за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це не передбачено п. 2.2.2. цієї індивідуальної частини.
Згідно п. 2.6. Договору загальний строк кредитування за цим Договором становить 1 295 днів.
Строк, на який надається перший транш, складає 365 днів (п. 2.6.1. Договору).
Пунктом 2.7.1. Договору визначено, що загальні витрати за першим траншем складають 32 333,08 грн. 
З платіжного доручення №СRD_336389 від 21.09.2021 вбачається, що 21.09.2021 о 10:15 було здійснено платіж на суму 20 000,70 грн., призначення платежу: «#5168757349329674 ІПН 3037621404 Надання фінансового кредиту, зг. кред.дог. №84403 від 21.09.2021р. Без ПДВ.».
Згідно п. 2.2.2. Договору про споживчий кредит №84403 від 21.09.2021 номер картки НОМЕР_1 був указаний як рахунок для отримання кредитних коштів.
З картки обліку виконання договору №84403 вбачається, що заборгованість відповідача складає 31 513,41 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту – 19 281,43 грн., відсотки, нараховані за період з 22.09.2021 по 21.09.2022, – 12 029,98 грн., комісія – 202,00 грн.
28 січня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» (Фактор) укладено Договір факторингу №28012025, відповідно до якого Клієнт передає Фактору за плату, а Фактор приймає належні Клієнту грошової вимоги (Права вимоги) до Боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Клієнтом та Боржниками (Портфель Заборгованості) (п. 1.1. Договору факторингу).
Згідно п. 6.2.3. Договору факторингу права вимоги переходять до Фактора у день здійснення фінансування на користь Клієнта у повному обсязі в сумі, вказаній у п. 7.1. цього Договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості.
Згідно витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №28.01.2025 ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 , номер кредитного договору №84403, загальна сума заборгованості – 31 513,41 грн., заборгованість за основною сумою боргу – 19 281,43 грн., заборгованість за процентами – 12 029,98 грн., заборгованість за комісією – 202,00 грн. 
Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Факторинг Партнерс», позивачем не здійснювалися нарахування заборгованості відповідачу, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №84403 становить 31 513,41 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу – 19 281,43 грн., заборгованість за процентами – 12 029,98 грн., заборгованість за комісією – 202,00 грн.
Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно умов договору про споживчий кредит №84403 відповідач отримала та користувалася кредитними коштами у сумі 20 000,70 грн., однак в добровільному порядку та у повному обсязі позивачу не повернула.
Отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 20 000,70 грн. підтверджено також відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 01.06.2026.
З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем у рахунок тіла кредиту сплачено 18.10.2021 – 656,97 грн., 19.11.2021 – 1 224,82 грн., 19.12.2021 – 1 059,78 грн., всього – 2 941,57 грн., а отже належним залишком заборгованості за основною сумою боргу є -17 059,13 грн., підлягає стягненню з відповідача.
Позивачем не доведено, що залишок боргу становить 19 281,43 грн., оскільки позивачем не враховано указані вище оплати.
Що стосується вимоги щодо стягнення відсотків у сумі 12 029,98 грн., суд зазначає наступне.
Пунктом 2.3. Договору передбачено, що проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 210,00% річних.
Отже денна процента ставка становить 0,58%.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, первісний кредитор здійснював нарахування відсотків виходячи із суми боргу 22 223,00 грн.
Однак, як встановлено під час розгляду справи, в суму кредиту 22 223,00 грн. віднесено витрати за комісією у сумі 2 222,30 грн. (п. 2.2.2. Договору).
Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10 січня 2024 року, справа №727/5461/23, провадження №61-17096св23.
Судом установлено, що умовами кредитного договору №84403 визначено сплату комісії за надання першого траншу у сумі 2 222,30 грн. (пункт 2.5. Договору). 
Однак, у договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням кредиту, що надаються відповідачу та, за які банком встановлена комісія за надання кредиту.
З урахуванням викладеного, первісний кредитор не мав права враховувати комісію у сумі 2 222,30 грн. у загальну суму наданого кредиту, отже належним розміром наданого першого траншу відповідачу є 20 000,70 грн. і саме на цю суму слід здійснювати нарахування відсотків за користування кредитом.
Так, пунктом 2.6.1. Договору визначено строк, на який надається перший транш – 365 днів.
Отже, розмір відсотків за кредитом складає 42 341,48 грн. (20 000,70 грн.*365 днів*0,58%).
Згідно розрахунку заборгованості відповідач сплачувала відсотки за користування кредитом, а саме 18.10.2021 – 3 889,03 грн., 19.11.2021 – 3 774,18 грн., 19.12.2021 – 3 639,22 грн., всього – 11 302,43 грн.
Належний залишок відсотків складає 31 039,05 грн.
Водночас, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками у сумі 12 029,98 грн.
Суд вважає за можливе стягнути відсотки за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі у сумі 12 029,98 грн.
Що стосується вимоги про стягнення комісії у сумі 202,00 грн., суд зазначає таке.
Як зазначено вище, судом визнано необґрунтованою нарахування комісії, з урахуванням викладеного, вимога про стягнення залишку комісії у сумі 202,00 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Доводи відповідача про те, що відповідач не отримувала кредитні кошти спростовуються відповіддю АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що 21.09.2021 на рахунок № НОМЕР_2 було здійснено зарахування коштів у сумі 20 000,70 грн., та здійсненими відповідачем оплатами кредиту та відсотків, що свідчить про те, що відповідач користувалася кредитними коштами.
Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, ураховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку у повному обсязі позивачу не повернуті, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості за договором про споживчий кредит №84403 від 21.09.2021 у сумі 29 089,11 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 17 059,13 грн., заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 12 029,98 грн.
У решті позовних вимог слід відмовити.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13 000,00 грн. 
На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024, укладений між ТОВ «Факторинг партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №790 від 01.01.2026 та витяг з акту №27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026, з яких вбачається, що вартість послуг, наданих адвокатським об`єднанням ТОВ «Факторинг партнерс» складає 13 000,00 грн.
Відповідач просила зменшити розмір витрат на правову допомогу до 2 000,00 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу, суд погоджується з доводами відповідача про те, що він є завищеним.
Згідно з актом №27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 правнича допомога складається з: надання усної консультації з вивченням документів вартістю 4 000,00 грн., складання позовної заяви вартістю 9 000,00 грн. 
Так, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним зі складністю справи, тобто не має бути явно завищеним.
Дослідивши надані позивачем документи, враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу в даному випадку є неспівмірним із виконаними адвокатом роботами (послугами), оскільки надання консультації клієнту, підготовка пропозицій не можуть бути виділені як окремий вид надання правничої допомоги, оскільки консультації є невід`ємною частиною роботи адвоката. Вказана справа є справою, яка не є складною, адвокатським об`єднанням складено лише позовну заяву, яка є типовою у цій категорії справ, справа є малозначною, а отже вартість послуги зі складання позовної заяви у розмірі 9 000,00 грн. є занадто завищеним.
Тому, з огляду на обставини справи та з урахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат, суд приходить до висновку про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги до 2 000,00 грн. та стягнути їх з відповідача. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судом задоволено позовні вимоги у сумі 29 089,11 грн., що становить 92,3% від заявленої позовної вимоги, а отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 2 457,40 грн. 
Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», код ЄДРПОУ 42640371, заборгованість за договором про споживчий кредит №84403 від 21.09.2021 у сумі 29 089,11 грн., судовий збір у сумі 2 457,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000,00 грн., а всього – 33 546,51 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», код ЄДРПОУ 42640371, місце знаходження за адресою: вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, м. Київ.
Відповідач:  ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано Черкаському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Повний текст рішення виготовлено 24.06.2026.

Суддя:         О.С. Стеценко