Справа № 947/25534/25 
Провадження № 2/521/3893/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.06.2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі: 
головуючого судді – Леонова О.С., 
при секретарі судового засідання – Должненко В.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в розмірі 78 400,00 грн та судових витрат. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.12.2023 року між сторонами було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 218645485. 24.07.2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, внаслідок якої позивач виплатив потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 156 800,00 грн. 
Позивач зазначає, що відповідачу як пенсіонеру було зменшено розмір страхового платежу на 50 відсотків відповідно до п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Оскільки забезпечений транспортний засіб не належав відповідачу на праві власності, позивач, посилаючись на пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 вказаного Закону, заявив регресну вимогу про компенсацію 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, що становить 78 400,00 грн.
Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнали та подали відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення обґрунтовані тим, що на момент укладення договору страхування позивачу було надано документи, які підтверджують належність транспортного засобу іншій особі, проте позивач прийняв страховий платіж та видав поліс. Поліс страхування не містить жодних зауважень та обмежень, передбачених законодавством щодо застосування пільги. Крім того, відповідач є споживачем фінансових послуг, не зобов`язаний перевіряти дотримання вимог закону з боку страховика під час надання послуг, а покладання обов`язку відшкодування шкоди на страхувальника суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. 
У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача також заявив клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача.
Від представника позивача Щиголь А.М. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, у якому зазначено, що проти винесення рішення сторона не заперечує. 
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 08.09.2025 року справу було передано за підсудністю до Хаджибейського районного суду міста Одеси. 
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 29.10.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Заочним рішенням Хаджибейського районного суду міста Одеси від 10.12.2025 року позовні вимоги було задоволено в повному обсязі. 
24.12.2025 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. 
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 24.02.2026 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 10.12.2025 року скасовано, а розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 23.03.2026 року.
У судове засідання сторони та/або їхні представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином.
Від представника позивача Щиголь А. М. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, у якому зазначено, що проти винесення рішення вона не заперечує.
Від представника відповідача адвоката Тонконога В. В. у прохальній частині поданого відзиву на позовну заяву, а також у заяві про перегляд заочного рішення, заявлено клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача.
Згідно з приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, і судом створено всі необхідні умови для належного повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу на підставі наявних у ній письмових доказів.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що 27.12.2023 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі електронного поліса № 218645485. Забезпеченим транспортним засобом за вказаним полісом є автомобіль «ВАЗ 2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Зі змісту полісу № 218645485 вбачається, що при розрахунку розміру страхового платежу (який склав 863,87 грн) застосовано коригуючий коефіцієнт «К зменшення пільговику» у розмірі 0,5. У полісі зазначено пільгове посвідчення відповідача НОМЕР_2 , видане 22.02.2017 року.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, забезпечений автомобіль «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 , не належить відповідачу на праві власності, а є власністю іншої особи – ОСОБА_3 .
24.07.2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 2106» під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля «Mazda СХ-3» під керуванням ОСОБА_4 . Згідно з постановою Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2024 року у справі № 947/23972/24, вказана ДТП сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 ..
Відповідно до висновку експерта № 143-24 від 21.08.2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mazda СХ-3», склала 502 132,86 грн. Оскільки сума збитку (з урахуванням вартості залишків транспортного засобу після ДТП) перевищила ліміт відповідальності страховика, позивач на підставі Страхового акту № 109.01327024-1 від 10.09.2024 року здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі в межах ліміту відповідальності (за вирахуванням франшизи 3 200,00 грн) у розмірі 156 800,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 43515678.
Зміст спірних правовідносин полягає у реалізації позивачем прямо передбаченого законом права зворотної вимоги (регресу) до страхувальника про стягнення 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування (78 400,00 грн) з підстав порушення останнім умов пункту 13.2 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо наявності права власності на забезпечений транспортний засіб при укладенні договору страхування із застосуванням пільгового тарифу.
Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення
Суд приймає всі надані сторонами письмові докази, оскільки вони є належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності – достатніми для встановлення обставин справи. Відхилених судом доказів немає, оскільки спір між сторонами зводиться не до заперечення фактичних обставин (факту укладення договору, факту ДТП, розміру виплаченого відшкодування чи відсутності права власності у відповідача), а до неоднакового тлумачення сторонами норм матеріального права щодо наслідків укладення такого договору.
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи
Аргумент позивача щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу суд визнає обґрунтованим. Правовий механізм підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко встановлює імперативний наслідок: якщо договір укладено із застосуванням пільги, передбаченої пунктом 13.2 статті 13 вказаного Закону, але з порушенням умов цього пункту (у даному випадку – відсутності у пільговика права власності на транспортний засіб), особа зобов`язана компенсувати страховику 50% відшкодування. Факт відсутності права власності у відповідача є встановленим та не заперечується ним самим.
Суд критично оцінює аргумент сторони відповідача про те, що на момент укладення договору страховику нібито було надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на іншу особу. Суд бере до уваги, що договір страхування був укладений у формі електронного поліса № 218645485. Специфіка укладення електронних договорів страхування передбачає самостійне внесення страхувальником відомостей до інформаційно-телекомунікаційної системи страховика. Відтак, обираючи застосування пільгового тарифу, саме відповідач гарантував свою відповідність вимогам пункту 13.2 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Доводи про те, що страховик володів документами про іншого власника, спростовуються самою природою дистанційного (електронного) укладення правочину.
Більш того, відповідна правова поведінка сторони має оцінюватися через призму засад цивільного законодавства. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Суд констатує, що застосування відповідачем пільги, передбаченої для власників транспортних засобів, за відсутності у нього права власності на такий засіб, не відповідає стандарту добросовісної поведінки. Згідно з позицією ВП ВС, законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин, а недотримання цього принципу покладає на недобросовісну сторону тягар негативних наслідків власної поведінки.
Аргумент відповідача про те, що покладання обов`язку відшкодування шкоди на страхувальника суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, суд відхиляє як такий, що ґрунтується на помилковому тлумаченні судової практики. Вказана постанова Верховного Суду стосується правовідносин суброгації (стаття 993 ЦК України), коли страховик потерпілої особи безпідставно пред`являв позов безпосередньо до винного водія замість його страховика цивільно-правової відповідальності. Натомість, у даній справі спір виник щодо реалізації права регресу самим страховиком цивільно-правової відповідальності до свого страхувальника на підставі прямої імперативної норми спеціального закону.
Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси
Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 порушено майнові права та інтереси позивача АТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ». Порушення виразилося у невиконанні відповідачем прямо визначеного законом обов`язку щодо компенсації страховику 50 відсотків суми виплаченого страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку за договором, укладеним із порушенням умов застосування пільгового тарифу. Захист цих порушених прав є підставою для звернення до суду з даним позовом.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Суд застосовує статтю 3 ЦК України, яка закріплює засади справедливості, добросовісності та розумності, застосовуючи їх як стандарт оцінки поведінки сторін при укладенні та виконанні договору. Суд застосовує статтю 1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 13.2 статті 13 вказаного Закону, розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є, зокрема, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Згідно з підпунктом 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 вказаного Закону, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Мотивом застосування цих норм є те, що встановлені судом фактичні обставини (укладення договору з 50% пільгою, відсутність у відповідача права власності на автомобіль, вина відповідача у ДТП, виплата страховиком відшкодування) повністю підпадають під гіпотезу та диспозицію вказаних статей, що породжує беззаперечне право позивача на регрес у розмірі 50% відшкодування.
Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування
Сторона відповідача посилалася на норми Закону України «Про захист прав споживачів» та статтю 42 Конституції України щодо захисту прав споживача як слабшої сторони договору. Суд не застосовує ці норми до вирішення даного спору по суті, оскільки відносини щодо стягнення страхового відшкодування в порядку регресу за обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності мають деліктну (позадоговірну) та спеціальну законодавчу природу. Вони імперативно врегульовані статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», норми якого є спеціальними у цих правовідносинах (lex specialis derogat legi generali). Законодавство про захист прав споживачів не регулює питання регресної відповідальності винної у ДТП особи перед страховиком у разі порушення спеціальних умов пільгового страхування. Крім того, застосування регресу не є несправедливою умовою договору, а є прямим та законним наслідком недобросовісної поведінки особи, встановленим нормативним актом.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» підлягають задоволенню в повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат зі сплати судового збору в повному розмірі, що становить 3 028,00 грн.
Судові витрати, понесені відповідачем, зокрема витрати на професійну правничу допомогу адвоката та судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення, покладаються на відповідача та відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 141, 263, 265, 272, 280 284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (вул. Борщагівська, 154, м. Київ, 03056, ЄДРПОУ 33908322) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про відшкодування шкоди — задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (вул. Борщагівська, 154, м. Київ, 03056, ЄДРПОУ 33908322, IBAN НОМЕР_4 ) 78 400 (сімдесят вісім тисяч чотириста) грн 00 коп. у рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (вул. Борщагівська, 154, м. Київ, 03056, ЄДРПОУ 33908322, IBAN НОМЕР_4 ) суму судового збору в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп..
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 23.06.2026 року.

Суддя Леонов О.С.

23.06.26