справа № 755/7753/24 головуючий у суді І інстанції Коваленко І.В.
провадження № 22-ц/824/8506/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Березовенко Р.В., 
суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» поданою представником - Романівим Антоном Анатолійовичем на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В:
У травні 2024 року представник АТ «Таскомбанк» звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відповідно до заявлених вимог просить: стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» кредитну заборгованість за Заявою - договором № 1871018-028 про надання споживчого кредиту від 15.06.2021 р., що в частині тіла кредиту, процентів та комісії станом на 22.04.2024 р. становить 150 038,78 грн,в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 92754,01 грн; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) - 11,90 грн; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) - 57 272,87 грн.
Позов обґрунтовано тим, що  15червня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1  укладений кредитний договір №1871018-028, за умовами якого позивачу надано споживчий кредит у розмірі 109 340,00 гривень строком користування до 15 червня 2025 року. 
Відповідно до умов даного Договору, кредит надано в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: п.1.1.1 Сума кредиту: 109 340,00 грн; п.1.1.2 Сума кредиту без комісії за надання кредиту: 109 340,00 грн; п. 1.1.3. Комісія за надання кредиту: 0 % що складає 0,00 грн; п. 1.2. Строк кредиту: 48 місяців; п. 1.3. Проценти за користування кредитом: 0,01 % річних; п. 1.4. Комісія за обслуговування кредиту: 2,5 % щомісячно.
Позивач зазначає, що він надав відповідачу на умовах заяви-договору кредит шляхом виплати кредитних коштів у сумі 109340,00 грн шляхом перерахування на його поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ТАСКОМБАНК». Звертав увагу, що заявою-договором відповідач доручив позивачу перерахувати кредитні кошти для погашення заборгованості в АТ «Альфа-Банк», ЄДРПОУ 23494714, згідно заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019р.в сумі 109340,00 грн. з поточного рахунку № НОМЕР_2 відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК» на рахунок  НОМЕР_3 в АТ «Альфа-Банк». 
Відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua. на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов Договору. Відповідач погодився, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться в Додатку № 1 до Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною, а також зобов`язався у строки, обумовлені Заявою-договором, повернути Кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання. 
Позивач надав кредитні кошти відповідачу у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, а отже, свої обов`язки за Кредитним договором виконав у повному обсязі. У подальшому Відповідач перестав виконувати умови Кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії. Неодноразовими телефонними повідомленнями позивач сповіщав відповідача про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни, однак зазначені заходи виявились безрезультатними. 
Таким чином, умови Кредитного договору відповідачем не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості, яка станом на 22.04.2024 р. становить 150 038,78 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 92 754,01 грн; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) - 11,90 грн; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) - 57 272,87 грн. Таким чином, на думку позивача, відповідач грубо порушив умови Кредитного Договору, а також норми чинного законодавства, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2026 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за Заявою-договором № 1871018-028 про надання споживчого кредиту від 15.06.2021 року у розмірі 92 765,91 грн, яка складається з: 92 754,01 грн - заборгованість по тілу кредиту та 11,90 грн - заборгованість по відсоткам.
Не погодившись із рішенням суду, представник АТ «Таскомбанк - Романів А.А. засобами поштового зв`язку 19 лютого 2026 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій зазначено, що оскаржуване рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20.01.2026 в частині відмови у задоволені позовних вимог по комісії, прийняте із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Так, представник вказує, що підписанням Заяв-договорів, позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст. 9 Законом України «Про споживче кредитування».
Перед підписанням Кредитних договорів, позичальнику була надана інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту, з урахуванням процентної ставки та вартості всіх послуг пов`язаних з одержанням кредиту, укладанням та виконанням Кредитного договору. З детального розпису вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, повідомлення про умови кредитування за програмою кредитування на поточні потреби без забезпечення та попереднього розрахунку за кредитом вбачається, що позичальник належним чином був повідомлений Банком про умови кредитування, зокрема, сплату банку щомісячної комісії за управління кредитом, та погодився з ними.
Відповідно до ч. 14 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
У рішенні суд посилається на ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначивши при цьому, що Банк включив до Кредитного договору із споживачем умови, які є несправедливими. Однак вказане твердження не відповідає дійсності.
Положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» (п.3ч.3 ст. 18) встановлено, що несправедливими є умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Саме у кредитних відносинах ця норма закону має застосовуватися у співвідношенні із спеціальною нормою, закріпленою ч.1ст. 1056 ЦК України: кредитодавець має право відмовитися від надання позичальникові передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі порушення процедури визнання позичальника банкрутом або за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернений.
У даному випадку АТ «ТАСКОМБАНК» вже надав позичальнику послугу у повному обсязі - надав кредит у розмірі та на умовах, встановлених укладеним обома сторонами Кредитним договором. Кредитний договір, укладений між Банком та Позичальником повністю відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності встановленим у статті 3 ЦК України.
Умовами Кредитних договорів встановлено, що підписанням цих Договорів позичальник підтверджує своє приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб розміщеної на офіційному веб-сайті АТ «ТАСКОМБАНК» (https://tascombank.ua/), з якою він ознайомився та погодився. При цьому, у Кредитних договорах зазначено, що Публічна пропозиція АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб доступна для ознайомлення на сайті (https://tascombank.ua/). При цьому, умовами Кредитних договорів сторони встановили, що у рамках цих договорів Позичальнику надаються банківські та супутні послуги, які сплачуються позичальником відповідно до детального розпису, який міститься в Графіку.
Так, Банком зокрема, але не виключно надаються наступні супутні послуги за які стягується комісійна винагорода за управління кредитом/комісія за обслуговування кредиту: при частковому достроковому поверненні кредиту здійснювати коригування кредитних зобов`язань позичальника у бік їх зменшення таким чином: розмір платежу незмінний, а змінюється дата і розмір останнього платежу за Кредитом; у разі письмової заяви позичальника з проханням не скорочувати строк кредитування, залишити його незмінним, банк проводить коригування розміру платежу, виходячи з нового залишку за Кредитом; оформлення позичальнику нового графіку повернення кредиту, який надається Позичальнику на його письмову вимогу або надсилається поштою до відома позичальника Банком самостійно; виконання Банком доручення Позичальника на договірне списання коштів з рахунків позичальника в розмірі щомісячного платежу згідно з Графіком;інформування Позичальника про найменування та місцезнаходження бюро кредитних історій, до якого Банк передаватиме інформацію для формування кредитної історії, шляхом розміщення інформації на зовнішньому корпоративному сайті банку. Підтримання даної інформації в актуальному стані; доручення позичальника на внесення інформації щодо його кредитних зобов`язань за Кредитним договором та користування інформацією про кредитну історію Позичальника шляхом взаємодії з бюро кредитних історій (тобто підтримання кредитної історії Позичальника в бюро кредитних історій в актуальному стані); надання консультаційних послуг позичальнику з усіх питань, що стосуються надання та обслуговування Кредиту, та інше.
Відповідно до Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит затверджених Постановою Правління Національного банку України №49 від 08.06.2017 ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом).
Щомісячна комісія за обслуговування кредиту передбачена Кредитними договорами, який підписано сторонами. При цьому, як зазначалося, позичальник був ознайомлений з усіма умовами Кредитного договору та погодився з ними.
Крім цього, апелянт зазначив, що позичальниця (відповідачка) не зверталася з позовом про визнання недійсною Заяву - договір № № 871018-028 від 15.06.2021 в зазначеній частині (нарахування комісії). Отже, підстав для відмови в задоволені позовних вимог в частині заборгованості по комісії немає.
Зазначаємо, що Боржник протягом певного періоду часу сплачував Банку платежі (згідно наданого розрахунку заборгованості до суду), передбачені Кредитними договорами, у тому числі комісію за обслуговування кредиту, підтверджуючи тим самим наявність між сторонами договірних правовідносин, які продовжуються у відповідності до цього договору.
Отже, сторони обумовили у письмовому вигляді суттєві умови договору та виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої уст. 204 ЦК України, Банк вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин.
Таким чином, апелянт посилаючись на вказані обставини просить апеляційний суд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20.01.2026 по справі 755/7753/24, в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії - скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовільнити в повному обсязі та стягнути судові витрати.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» поданою представником - Романівим Антоном Анатолійовичем на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Левчишина О.В. заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги.
Представник апелянта в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак його неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши пояснення учасника справи, доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 червня 2021 року ОСОБА_1 підписала Заяву-договір про надання споживчого кредиту №1871018-028.
Відповідно до п. 1.1. розділу 1 «Замовлення банківських послуг» Кредитного договору ОСОБА_1 просила надати їй кредит на рефінансування заборгованості в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в редакції, яка на день підписання цієї Заяви-договору розміщена на офіційній сторінці Банку, а саме: Сума кредиту: 109 340,00 грн (п. 1.1.1); Сума кредиту без комісії за надання кредиту: 109 340,00 грн (п.1.1.12); Комісія за надання кредиту: 0 % що складає 0,00 грн (п. 1.1.3); Строк кредиту: 48 місяців (п. 1.2); Проценти за користування кредитом: 0,01 % річних (п. 1.3.); Комісія за обслуговування кредиту: 2,5 % щомісячно (п. 1.4.)
Відповідно до п. 1.5 розділу 1 Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику на умовах цієї заяви-договору про надання споживчого кредиту, шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п. 1.1.1 даного розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі у 109 340,00 грн, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_4 в АТ «ТАСКОМБАНК».
Цією Заявою-договором про надання споживчого кредиту Позичальник доручила Банку перерахувати кредитні кошти для погашення заборгованості в АТ «Альфа-Банк», ЄДРПОУ 23494714, згідно заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 р в сумі 109340,00 грн. з поточного рахунку № НОМЕР_4 відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК» на рахунок № НОМЕР_5 в АТ «Альфа-Банк» (пункт 1.6 заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 р).
Відповідно до умов Кредитного договору. Відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua. на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов Договору.
Згідно до п.2.3. заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 року, відповідач підтвердила, що Банк надав в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування».
Відповідач також підтвердила, що на момент укладення Заяви-договору попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами та правилами надання споживчого кредиту в тому числі вартістю споживчого кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про загальну вартість споживчого кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та загальними втратами за споживчим кредитом, а також з будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає законодавство України, в тому числі інформацією, надання якої передбачено нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими цілком згодна. (пункт п.2.4. заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 р).
Відповідач взяла на себе зобов`язання повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. (пункт 2.7 заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 р).
Відповідач зобов`язався належним чином виконувати усі умови даного договору та взяті на себе зобов`язання. (п.3.1.1заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 р)
Зокрема, згідно п. 3.1.2. відповідач зобов`язалась у строки обумовлені Заявою-договором, повернути Кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання.
Пунктом 3.3.1 договору сторони передбачили, що банк має право вимагати від позичальника належного виконання взятих на себе зобов`язань відповідно до Заяви-договору.
Пунктом п. 3.3.2. договору сторони погодили, що при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених Заявою-договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів, та стягнути заборгованість в примусовому порядку.
У пункті. 3.3.2. сторони погодили, що при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за Кредитом та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених Заявою-договором, Банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів, та стягнути заборгованість в примусовому порядку.
Відповідно до п. 4.4 Заяви-договору, сторони домовились, що при достроковому повному погашенні кредитної заборгованості, Клієнт сплачує банку проценти, за обслуговування кредитної заборгованості за фактичну кількість днів користування Кредитом у відповідному розрахунковому періоді, і комісію за обслуговування кредитної заборгованості за поточний розрахунковий період у повному обсязі.
Підписанням та поданням Заяви-договору, Позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст. 9 Законом України «Про споживче кредитування».
Згідно з п. 4.14 Кредитного договору, Заява-договір набуває чинності з моменту її підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.
З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2021 року позивач, на виконання умов Заяви-договору №1871018-028 про надання споживчого кредиту на рефінансування заборгованості відповідача в АТ «Альфа-Банк», ЄДРПОУ 23494714, згідно заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 р, здійснив зарахування кредитних коштів в сумі 109340,00 гривень. на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_4 , відкритий в АТ «ТАСКОМБАНК», що підтверджується Випискою по особовому рахунку за період з 15.06.2021 по 22.04.2024. В графі «Призначення платежу» зазначено: «Надання кредиту за кредитним договором №1871018-028 від 15.06.2021. ОСОБА_1 » (а.с.31)
Отже, позивач, свої обов`язки за Кредитним договором виконав у повному обсязі.
У свою чергу відповідачка умови договору не виконує, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованості, яка станом на дату даного звернення залишається непогашеною.
Так, станом на 22.04.2024 р., заборгованість за Заявою-договором № 1871018-028 про надання споживчого кредиту на рефінансування заборгованості від 15.06.2021 року, становить 150 038,78 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 92 754,01 грн; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) - 11,90 грн; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) - 57 272,87 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості по кредитному договору (а.с.17) та відповідними Виписками по особовому рахунку відповідача (а.с.18-31).
Відповідач не надала до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем.
22 лютого 2024 року на адресу відповідача позивач направив письмове повідомлення-вимогу № 169791/70 про необхідність дострокового погашення заборгованості за Заявою-договором № 1871018-028 від 15.06.2021 року. Підставою для направлення зазначеної вимоги стало тривале невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що призвело до утворення простроченої заборгованості.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 92 754,01 грн. та стягнення заборгованості у розмірі 11,90 грн підлягають задоволенню.
Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії (в т.ч. простроченій) у розмірі 57 272,87 грн, суд першої інстанції дійшов наступних висновків.
Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що з матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.
Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 1.4 Заяви-договору № 1871018-028 про надання споживчого кредиту на рефінансування заборгованості від 15.06.2021 року та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Застосувавши висновки Верховного Суду викладені у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредитної заборгованості є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги погоджуєтьсяз такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
В матеріалах справи наявні копії заяви-договору № 1871018-028про надання споживчого кредиту від 15 червня 2021року, графік платежів, розрахунок заборгованості, а також виписки по рахунку відповідача.
Отже, АТ «Таскомбанк» та  ОСОБА_1 погодили істотні умови кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, строку кредитування, процентної ставки за користування кредитними коштами, порядку та строків погашення кредитної заборгованості, а також умов сплати комісії за обслуговування кредиту, порядок обчислення та сплати якої визначено умовами укладеного договору та графіком платежів.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісія за обслуговування кредиту) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Судом встановлено, що умовами заяви-договору передбачено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості), порядок нарахування та сплати якої визначено пунктом 1.4 договору та графіком платежів.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 22 квітня 2024 року заборгованість відповідача за комісією за обслуговування кредиту становить 57 272,87 грн.
Однак, у заяві-договорі № 1871018-028 від 15.06.2021 року не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлено відповідну комісію за обслуговування кредиту.
Такожматеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, які саме послуги фактично надавалися відповідачу за сплату вказаної комісії, а також доказів погодження позичальником конкретного переліку таких послуг при укладенні кредитного договору.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що АТ «Таскомбанк» не надало належних доказів наявності та змісту додаткових і супутніх послуг, за які встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту, а тому положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої, другої статті 11 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться переважно до незгоди представника позивача з наданою судом правовою оцінкою встановлених у справі обставин, а також до формального посилання на норми цивільного законодавства щодо обов`язковості виконання договору та належного виконання зобов`язань.
Разом із тим, сама по собі наявність укладеного між сторонами кредитного договору та погодження позичальником його умов не може бути безумовною підставою для стягнення будь-яких платежів, передбачених договором, оскільки умови договору мають відповідати вимогам законодавства, зокрема положенням Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів».
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач була ознайомлена з умовами кредитування, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів та погодилась із умовами договору, не спростовують висновків суду першої інстанції про нікчемність відповідних положень договору, оскільки нікчемний правочин або його окрема умова є недійсними в силу закону незалежно від волевиявлення сторін та не потребують окремого визнання недійсними судом.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Відтак, доводи апелянта щодо безпідставності визнання комісії за обслуговування нікчемною, є необґрунтованими, з підстав зазначених вище.
Крім того, колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, які саме додаткові чи супутні банківські послуги фактично надавалися відповідачу за сплату щомісячної комісії, у чому полягав зміст таких послуг, їх обсяг, періодичність та правова природа.
Посилання в апеляційній скарзі на наявність розрахунку заборгованості та виписок по рахунку не є достатнім підтвердженням правомірності заявленої до стягнення комісії, оскільки такі докази підтверджують лише факт її нарахування банком, однак не підтверджують правових підстав для її стягнення та фактичного надання позичальнику конкретних послуг, за які така комісія встановлена.
При цьому саме на позивача, відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, покладено обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема доведення наявності та змісту додаткових і супутніх послуг, за які встановлено спірну комісію.
Водночас в апеляційній скарзі фактично не наведено конкретних обставин, які б свідчили про неправильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення комісії за обслуговування кредиту, а також не зазначено, які саме докази, наявні у матеріалах справи, судом першої інстанції не були досліджені або були оцінені неналежним чином.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, належним чином дослідив подані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредиту.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2026 року, залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» подану представником - Романівим Антоном Анатолійовичем - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 29 червня 2026 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова