ф
УХВАЛА
05 травня 2026 року
м. Київ
справа №160/7075/25
адміністративне провадження №К/990/17426/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів: Ханової Р.Ф.,  Юрченко В.П., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.03.2026 по справі №160/7075/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро Плюс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

УСТАНОВИВ: 
6 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро Плюс" (далі -позивач, ТОВ «Унірем-Агро Плюс») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просило суд визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0423250713 від 01.07.2024 р. про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у березні 2024 р. у розмірі 1 247 720,00 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.03.2026 по справі №160/7075/25 позов задоволено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро Плюс» понесені позивачем судові витрати в сумі 18 715,80 грн.
Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
До Верховного Суду 17.04.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.03.2026 по справі №160/7075/25 (отримана скаржником 19.03.2026).
Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржником вказано п. 1 ч. 4 статті 328 КАС України із загальним посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також не врахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 20.05.2021 у справі №826/16627/18 (щодо дотримання платником принципу «належної обачності»), від 05.05.2023 року у справі № 160/15514/20 (щодо дотримання принципу індивідуальної відповідальності та від 29.01.2025 у справі № 804/4134/18) щодо загальних складових безтоварності господарської операції, а також і від 29.01.2025 у справі №520/37323/23 стосовно необхідності надання платником до перевірки усіх первинних документів, що за його доводами свідчить про помилковість висновку суду апеляційної інстанції, що відповідач під час розгляду справи не обґрунтував того, що стало перешкодою для витребування у позивача документів під час проведення виїзної перевірки у разі наявності такої потреби. 
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права 
Верховний Суд зазначає, що відповідно пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1, частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку суду, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Проте недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про неправомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки з наданих первинних документів, копії яких долучено до матеріалів справи, можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування придбаного товару, його кількість та вартість, визначено сторони господарських операцій. Тобто, вказані документи, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій і свідчать про фактичну поставку товару на адресу позивача його контрагентами (і оплату товару позивачем, в тому числі сплату ПДВ у їх вартості), що в сукупності спростовує висновок відповідача про завищення позивачем від`ємного значення з ПДВ.
Крім цього, судом апеляційної інстанції встановлено, що в акті перевірки контролюючий орган зазначає про ненадання позивачем до перевірки документів по взаємовідносинам з ТОВ Інтвайр та ТОВ Біотех-ком - договорів поставки, ТТН, видаткових накладних, банківських виписок та сертифікатів якості. Однак як встановлено судом апеляційної інстанції, у спірному випадку відповідачем проводилася виїзна документальна перевірка, тобто на підприємстві позивача. В п.2.11зазначено перелік документів, які були використанні при проведенні перевірки, у тому числі, первинні документи (видаткові накладні, акти виконаних робіт, товарно-транспортні накладні, тощо «вибірковим порядком». В п.2.13 Акту зазначено: в ході проведення перевірки акти про ненадання (відмову від надання) або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації про відмову керівника платника податків або уповноваженої особи від підписання зазначених актів, про відмову від проведення інвентаризації на вимогу контролюючого органу, не складались. В акті перевірки відсутня інформація про витребування чи запитування у позивача будь-яких інших документів, окрім ти, що надавалися до перевірки, у тому числі щодо взаємовідносин ТОВ Інтвайр та ТОВ Біотех-ком. 
До того ж, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції посилався на правові позиції, викладені в поставах Верховного Суду від 16.01.2018 року № К/9901/873/18, від 30.01.2018 року у справі № 2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 року у справі № 826/7704/16 в контексті того, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Отже вищенаведені висновки, разом із сукупною оцінкою доказів у справі, слугували підставою для задоволення позову з посиланням на документальне підтвердження реальності господарських операцій.
Однак доводи касаційної скарги не містять посилань на невірне врахування судом першої інстанції таких правових позицій Верховного Суду, а також не містять посилань на неправомірність таких висновків судів попередніх інстанцій за результатами розгляду справи та зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, а також висловлення незгоди з наданою судом правовою оцінкою доказів справі та зводиться до їх переоцінки, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження, враховуючи водночас межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 КАС України.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Тому скаржнику слід викласти передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для касаційного оскарження судових рішень, враховуючи роз`яснення, викладені у вказаній ухвалі суду.
Крім цього, в порушення вимог частини 4 статті 330 КАС України до касаційної скарги відповідачем не надано документ про сплату судового збору.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру юридичною особою - 1,5 відсоток ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позов було подано у 2025 році. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028,00 грн.
Згідно з підпунктом 3 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Касаційну скаргу надіслано через систему «Електронний суд». Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Сума судового збору за подання касаційної скарги складає 29 945,28 грн судового збору (18 715,80 грн * 200% * 0,8) .
Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Печерс. р-н/22030102. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007. Код класифікації доходів бюджету: 22030102. Найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)». Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.
Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.03.2026 по справі №160/7075/25, залишити без руху.
Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження, сплати судового збору за подання касаційної скарги та надання оригіналу платіжного документа.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва
Р.Ф. Ханова 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду