РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 285/2895/24
провадження у справі № 2/0285/58/26
08 червня 2026 року  м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області у складі: 
головуючого судді     Коцюби О.М., 
за участі секретаря судового засідання  Лук`янця Н.В.,
представника позивача   Кондрат Л.Г.,
відповідача      ОСОБА_1 ,
представника відповідача    ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
встановив:
27.05.2024 року до Звягелського міськрайонного суду Житомирської області надійшла справа за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 , у якому просять стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 3315440 від 28.09.2021 року у розмірі 23895,33 грн. та судові витрати.
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 28.09.2021 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_1 (надалі відповідач) було укладено кредитний договір № 3315440, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн., а вона, у свою чергу, зобов`язалася повернути використану суму в строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами.
29.11.2021 року було укладено договір № 29/11-1, відповідно до якого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3315440 від 28.09.2021 року.
10.03.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ “ВЕРДИКТ КАПІТАЛ” відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права грошової вимоги до боржників, у тому числі і до ОСОБА_1 за договором № 3315440 від 28.09.2021 року.
Відповідач належним чином договірні зобов`язання за договорами не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість: за кредитним договором № 3315440 від 28.09.2021 року становить 23895,33 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту — 10000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги — 13470,00 грн., заборгованість за комісіями — 0,00 грн., інфляційні збитки — 353,83 грн., нараховані 3% річних — 71,50 грн.
Добровільно ОСОБА_1 заборгованість не погашає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.
Відповідач та її представник — адвокат Купець Л.П. просили відмовити у задоволенні позову, оскільки доказів, що підтверджували б факт отримання ОСОБА_1 коштів, суду надано не було, штрафні санкції не мають сили, а розмір витрат на правову допомогу значно завищений. Окрім цього, зауважили, що картка, на яку були перераховані кошти, не належить ОСОБА_1 .
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 28.09.2021 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3315440, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн. та зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними. Також погодили, що загальний строк надання кредиту може бути автоматично пролонгований у разі невиконання ОСОБА_1 в повному обсязі зобов`язань зі сплати процентів (а.с. 4-7).
Відповідач була обізнана з умовами надання кредиту та підписала заявку, кредитний договір, паспорт споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором В-144339 (а.с. 5, 6, 7).
ОСОБА_1 належним чином договірні зобов`язання за кредитним договором не виконувала, таким чином, згідно розрахунку заборгованості заборгованість за кредитним договором № 3315440 від 28.09.2021 року становить 23895,33 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту — 10000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги — 13470,00 грн., заборгованість за комісіями — 0,00 грн., інфляційні збитки — 353,83 грн., нараховані 3% річних — 71,50 грн. (а.с. 10, 11).
Згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором (а.с. 4-7).
Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та не сплачувала за кредитом у строки, передбачені договором.
29.11.2021 року було укладено договір № 29/11-1, відповідно до якого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3315440 від 28.09.2021 року.
10.03.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ “ВЕРДИКТ КАПІТАЛ” відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права грошової вимоги до боржників, у тому числі і до ОСОБА_1 за договором № 3315440 від 28.09.2021 року.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. 
Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону).
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
У свою чергу, суд розцінює позицію захисту щодо того, що картка, на яку були перераховані кредитні кошти, не належить ОСОБА_1 , як таку, що висловлена з метою ухилитися від виконання зобов`язання за кредитним договором, оскільки ОСОБА_1 , підписуючи договір, самостійно погодилась та вказала номер банківської картки з метою отримання кредиту.
Окрім цього, жодних доказів на те, що ОСОБА_1 зверталась до органів поліції із заявами про вчинені шахрайських дій щодо неї, суду надано не було.
Тому, враховуючи, що ОСОБА_1 було вказано саме цей номер банківської картки та фактично отримано надані грошові кошти, однак в добровільному порядку відповідач не повернула їх в повному обсязі, а також їй було відомо про умови кредитування та отримання позики, вона частково сплачувала заборгованість, суд дійшов висновку про задоволення позову.
У свою чергу, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.
Згідно наданого представником позивача Витягу з Акту № 1 про надання юридичної допомоги від 03.04.2024 року розмір витрат на правову допомогу становить 9000,00 грн. 
Зі змісту ст 137 ЦПК України випливає, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ЗУ “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано: Договір про надання юридичної допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “КОЛЛЕКТ ЦЕНТР” та АО «ЛІГАЛ ІССІСТАНС», роздруківку з вартістю послуг АО «ЛІГАЛ ІССІСТАНС», заявку на надання юридичної допомоги № 202 від 26.04.2024 року, Витяг з Акту про отримання правової допомоги (а.с. 35-36, 37, 39, 40).
Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Враховуючи вищезазначене, а також те, що складність справи, що розглянута, є не великою, позовна заява шаблонна, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, та обсяг наданих адвокатом послуг, враховуючи вимоги розумності та справедливості, та те, що представник відповідача зазначав про надмірну вартість витрат на правову допомогу, суд вважає необхідним та достатнім стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.
Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю “КОЛЛЕКТ ЦЕНТР” витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. 00 коп.
Керуючись статтями 2, 7, 10, 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264-265, 268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості —задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “КОЛЛЕКТ ЦЕНТР” заборгованість за кредитним договором № 3315440 від 28.09.2021 року у розмірі 23895 грн. 33 коп.
Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “КОЛЛЕКТ ЦЕНТР” суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. витрати на правову допомогу у розмірі 4500,00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Сторони у справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “КОЛЛЕКТ ЦЕНТР”,код ЄДРПОУ 44276926, юридична адреса: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, 01133.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий:      О.М. Коцюба