ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/2921/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року про прийняття звіту щодо виконання судового рішення ухваленого у справі №280/2921/20 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі №280/2921/20 позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не поновлення пенсії ОСОБА_2 протиправною.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 з 30.10.2019 на вказаний нею банківський рахунок відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року у справі №280/2921/20 позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не поновлення пенсії ОСОБА_2 з 07.10.2009 по 29.10.2019 – протиправною.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести виплати пенсії ОСОБА_2 з 07.10.2009 по 29.10.2019 на вказаний нею банківський рахунок відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року заяву ОСОБА_2 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволено частково: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до 03.10.2025 подати звіт до Запорізького окружного адміністративного суду про виконання рішень суду від 01.06.2020 та від 16.01.2021 у справі №280/2921/20.
16 лютого 2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до суду надійшов звіт про виконання судового рішення (т.4 а.с. 175-224). Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року прийнято звіт про виконання судового рішення ухваленого у справі №280/2921/20.
Ухвала суду мотивована тим, що Фактично, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.06.2020 та від 16.01.2021 у справі №280/2921/20 не виконано у повному обсязі через бездіяльність позивача щодо відкриття належного рахунку у банку. 
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , зазначаючи, що він є сином померлої позивачки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 оскаржив її в апеляційному порядку. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, адже рішення суду в частині поновлення виплати пенсії з нарахуванням індексації залишається невиконаним. Також, зазначає про наявність сум невиплаченої пенсії, яка має бути виплачена скаржнику як сину померлої ОСОБА_2 .
Відповідач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. 
Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо розгляду справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 1291 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.
Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Частиною 1 статті 382 КАС України визначено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
При цьому, частиною 1 статті 382-3 КАС України визначено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.
На виконання рішень Запорізького окружного адміністративного суду від 01.06.2020 та 16.01.2021 у справі №280/2921/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновлено виплату пенсії ОСОБА_2 з 07.10.2009, про що свідчить розпорядження/рішення 084650006241 від 18.05.2021.
На виконання рішення суду сума перерахованої пенсії разом з поточним розміром пенсії була виплачена Головним управлінням через банківський рахунок ОСОБА_2 , наданий її представником, відкритий у КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_1 .
Проте, нараховані кошти були повернуті банківською установою 21.02.2024 у зв`язку із відсутністю активного пенсійного рахунку клієнта, про що свідчить централізована виписка з банку, у зв`язку з чим нарахування та виплата пенсії ОСОБА_2 було призупинено.
Представник ОСОБА_2 25.07.2024 звернувся на ВЕБ-портал Пенсійного фонду із заявою ВЕБ-08001-Ф-С-24-123431 стосовно поновлення виплати пенсії із зазначенням банківського рахунку, на який слід здійснити виплату — НОМЕР_1 , що відкритий у КБ «ПРИВАТБАНК».
При цьому, Головним управлінням було проведено і індексацію пенсії ОСОБА_2 , про що свідчать розпорядження про перерахунок пенсії та розрахунки заробітної плати для обчислення пенсії.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області суми донарахованої пенсії разом із перерахованим поточним розміром пенсії було здійснено на рахунок ОСОБА_2 , наданий її представником, що відкритий у КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_1 , про що свідчать Список №1 та Список №2 на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки в ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 04.12.2025 по 25.12.2025.
Проте, нараховані кошти поточної пенсії та суми перерахованої пенсії в грудні 2025 року були повернуті банківською установою на рахунки Пенсійного фонду України у зв`язку із закриттям рахунку за заявою власника, про що свідчить квитанція банку №1.
Зважаючи на те, що суми перерахованої та поточної пенсії були перераховані відповідачем на визначений позивачем банківський рахунок і ці суми повернуті на рахунки Пенсійного фонду України у зв`язку із закриттям рахунку за заявою власника, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виконання відповідачем судового рішення в частині виплати пенсії ОСОБА_2 з 07.10.2009 по 29.10.2019 на вказаний нею банківський рахунок.
Той факт, що перераховані позивачу суми пенсії повернуті банківською установою на рахунки Пенсійного фонду України у зв`язку із закриттям рахунку за заявою власника не свідчать про ухилення відповідача від виконання судового рішення.
Щодо доводів апеляційної скарги про не нарахуванням індексації колегія суддів зауважує, що за умовами судового рішення ухваленого у справі №280/2921/20 перерахунок пенсії з урахуванням індексації мав бути здійснений за період з 07.10.2009 по 29.10.2019, а тому питання щодо виплати чи незгоди розміром індексації в подальшому не свідчить про невиконання судового рішення ухваленого у цій справі.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суб`єктом владних повноважень наведено обґрунтовані обставини, які свідчать про вжиття ним усіх можливих заходів для виконання судового рішення ухваленого у цій справі. А не отримання позивачем нарахованих їй сум пенсії мало місце з незалежних від відповідача обставин, а тому суд першої інстанції обґрунтовано прийняв звіт.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно з частиною першою статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року у справі №280/2921/20 - залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року у справі №280/2921/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко