ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2026 року	справа № 380/3244/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -
встановив:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , у якій просить суд: 
- визнати протиправним рішення Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови в задоволенні рапорту на звільнення з військової служби військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цією статті (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) - перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 судові витрати в розмірі 1331,20 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 ( далі – позивач) 20 січня 2026 року подав рапорт про звільнення з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох неповнолітніх дітей. У рапорті позивач зазначив про наявність трьох дітей віком до 18 років ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ). До рапорту були додані всі необхідні підтверджуючі документи. Незважаючи на це, військова частина НОМЕР_2 відмовила у звільненні, посилаючись на відсутність визначеного місця проживання дітей або відповідних домовленостей між батьками. З вказаною відмовою позивач не погоджується відтак звернувся із цим позовом до суду.
Ухвалою судді від 26 лютого 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 21 квітня 2026 року витребувано від сторін по справі документи які стосуються предмету спору.
Ухвалою від 9 червня 2026 року повторно витребувано від сторін по справі документи які стосуються предмету спору.
Військова частина НОМЕР_2 ( далі – відповідач ) подала до суду відзив на позовну заяву, в якому з наведеними позивачем у позовній заяві обставинами та вимогами не погоджується повністю. Зазначає про те, що рапорт, адресований командиру військової частини НОМЕР_2 , подано з порушенням вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Положення №1115/2009, оскільки він не містить клопотання безпосереднього начальника та обґрунтування причин його непогодження. За результатами розгляду рапорту вх. №447 від 26.01.2026 щодо звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з утриманням трьох дітей віком до 18 років) надано відповідь (вих. №2832 від 02.02.2026) про відмову у його задоволенні. Відмова обґрунтована тим, що сам факт наявності трьох дітей не є достатньою підставою для звільнення, оскільки обов`язковим є належне підтвердження їх утримання. Подані документи не містять доказів визначення місця проживання дітей, участі батьків у їх вихованні чи інших підтверджень фактичного утримання. Відсутні також документи, передбачені нормативними актами (зокрема рішення суду, органу опіки або письмовий договір між батьками). Відтак, рапорт подано без повного пакета необхідних документів, що виключає наявність правових підстав для звільнення з військової служби. Водночас позивачу роз`яснено право на повторне звернення у разі подання належних підтверджуючих документів. Аргументи позивача щодо порушення строків реєстрації рапорту є безпідставними, оскільки його прийняття, попередній розгляд та реєстрація здійснені відповідно до вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України №40 від 31.01.2024.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив у якому зазначає про наступне. Аргумент Відповідача про порушення процедури подання рапорту є безпідставними, оскільки чинне законодавство не ставить погодження безпосереднього командира умовою його розгляду. Непогодження рапорту не перешкоджає його подальшому розгляду по суті, а сам рапорт був належно поданий, зареєстрований та розглянутий. Посилання на інший рапорт не стосуються предмета спору. Твердження про відсутність підстав для звільнення також є необґрунтованими, оскільки закон прямо передбачає право на звільнення у разі перебування на утриманні трьох і більше дітей до 18 років за відсутності заборгованості зі сплати аліментів, без вимоги додаткових документів щодо місця проживання дітей чи домовленостей між батьками. 
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.
ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .
У позивача є троє дітей, а саме : 
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 ;
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 ; 
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_6 .
20 січня 2026 року засобами поштового зв`язку позивач подав на ім`я командира військової частини рапорт від 18.01.2026 про звільнення з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цією статті (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) - перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Листом від 2.02.2026 №2832/1 Військова частини НОМЕР_2 повідомила про відмову у задоволенні вказаного рапорту. Зазначено про те, що з поданих документів вбачається що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі та мають спільних дітей. З рішень судів вбачається, що шлюб між ними розірваний. Однак у рішеннях суду не визначено місце проживання дітей, письмового договору між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні чи нотаріально завіреної заяви ОСОБА_5 про усну домовленість з ОСОБА_1 про місце проживання спільних дітей до рапорту не долучено.
Позивач вважає таку відмову протиправною, відтак звернувся із вказаним позовом до суду.
При прийнятті рішення суд керується такими нормами права.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частинами першою та другою статті 2 Закону № 2232 визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Підстави звільнення з військової служби встановлені статтею 26 Закону № 2232 і залежать від виду військової служби.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану звільняються з військової служби: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232 військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану, зокрема, перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Таким чином, під час дії воєнного стану передбачено можливість звільнення військовослужбовців у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
При цьому, законодавець не ставить право військовослужбовця на звільнення з військової служби у залежність від того, чи рідні діти перебувають у нього на утриманні. Вирішальне у досліджуваній ситуації значення має саме факт перебування дітей, батьком яких він не є, на його утриманні.
Отже, необхідною умовою для звільнення із служби під час воєнного стану на підставі вищевказаних обставин є перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, визначено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 9 травня 2009 р. за № 438/16454 (далі – Інструкція).
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
У Додатку 19 до Інструкції № 170 визначений перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби відповідно до підстав, зазначених у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», окремо для кожної категорії військовослужбовців.
Відповідно до пп.13 п. 5 Додатку 19 «Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби» до наведеної Інструкції, документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану):
копія свідоцтва про народження кожної дитини із зазначенням батьківства (материнства) військовослужбовця та / або рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовослужбовця (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовослужбовця виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (за наявності);
один з таких документів: копія свідоцтва про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше), або копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовослужбовцем, або копія рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовослужбовцем, або копію письмового договору між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні, або копія свідоцтва про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) та копії документів, які свідчать про відсутність у малолітніх, неповнолітніх падчерки, пасинка матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або про те, що такі особи не можуть з поважних причин надавати їм належне утримання (копія свідоцтва про смерть; витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин; копія рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим; копія вироку суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі; копія висновку медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я чи витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо зазначені мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри самі потребують постійного догляду; копія рішення суду про позбавлення батьківських прав матері, батька);
інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність в Реєстрі відомостей про військовослужбовця за категорією стягнення (характером зобов`язання) "стягнення аліментів" з датою формування такої інформації не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби та їх реєстрації в установленому порядку;
Суд зазначає про те що у підпункті 13 пункту 5 Додатку № 19 до Інструкції № 170 чітко визначений вичерпний перелік документів, які мають бути долучені до рапорту про звільнення з військової служби у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Як випливає з матеріалів справи, до рапорту про звільнення долучено копію паспорта та РНОКПП на ім`я ОСОБА_1 ; нотаріально завірену копію Свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 ОСОБА_2 ; нотаріально завірену копію Свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 ОСОБА_3 ; нотаріально завірену копію Свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 ОСОБА_4 ; нотаріально завірену копію Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 січня 2016 року по справі № 447/1960/16-ц; нотаріально завірену копію Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_7 ; нотаріально завірену копію Заяви ОСОБА_6 (зареєстрована в реєстрі за № 49); нотаріально завірену копію Довідки Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районні Львівської області № 26.14-28/753 від 09.01.2026; нотаріально завірену копію Довідки Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районні Львівської області № 20.14-20/832 від 08.01.2026 року; інформація з Єдиного реєстру боржників.
Листом від 2.02.2026 №2832/1 Військова частини НОМЕР_2 повідомила про відмову у задоволенні вказаного рапорту. Зазначено про те, що з поданих документів вбачається що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі та мають спільних дітей. З рішень судів вбачається, що шлюб між ними розірваний. Однак у рішеннях суду не визначено місце проживання дітей, письмового договору між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні чи нотаріально завіреної заяви ОСОБА_5 про усну домовленість з ОСОБА_1 про місце проживання спільних дітей до рапорту не долучено.
Суд повторно вказує про те, що у підпункті 13 пункту 5 Додатку № 19 до Інструкції № 170 чітко визначений вичерпний перелік документів, які мають бути долучені до рапорту про звільнення з військової служби у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Для підтвердження факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей та звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232 позивачу слід дотриматися вимог законодавства щодо надання всіх підтверджуючих документів, визначених в Інструкції № 170. Тобто, позивачу необхідно було до рапорту про звільнення, крім інших документів, долучити один із документів щодо визначення місця проживання дітей з одним із батьків, або рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, як того вимагає Інструкція № 170.
До рапорту позивач долучив рішення Миколаївського районного суду Львівської області про розірвання шлюбу з ОСОБА_5 . Проте вказане рішення не містить відомостей щодо визначення місця проживання дітей з одним із батьків : а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Разом із тим позивач не надав рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей, чи договору між батьками про проживання та утримання дітей, чи жодного іншого документа (рішення суду) з альтернативного переліку вказаних документів на підтвердження місця проживання дітей з одним із батьків.
З урахуванням викладеного, суд погоджується із аргументами відповідача про те, що долучені позивачем до рапорту документи належним чином не підтверджують всіх обставин, що є підставою для звільнення з військової служби на підставі положень підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», отже - відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби.
За наведених обставин, розглянувши рапорт позивача про звільнення та проаналізувавши додані до нього документи, відповідач правомірно та обгрунтовано, в порядку та в межах визначених чинним законодавством, відмовив позивачу у задоволенні його рапорту, у зв`язку із ненаданням повного переліку документів на підтвердження сімейних обставин визначених частиною 12 статті 26 Закону № 2232.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позов слід відмовити повністю.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
вирішив:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Брильовський Роман Михайлович