номер провадження справи 5/69/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2026 Справа № 908/944/26
м. Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбухової В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Акціонерного товариства “Укртелеком” (бул. Тараса Шевченка, буд. 18, м.Київ, 01601; код ЄДРПОУ 21560766)
До відповідача: Управління соціального захисту населення Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області (юридична адреса: вул. Центральна, буд. 7, м. Приморськ, Бердянський район, Запорізька область, 72102; фактична адреса: пр. Соборний, буд. 145, кім. 306, м. Запоріжжя, 69035; код ЄДРПОУ 41097693)
про стягнення 40 497,68 грн., 

Без участі представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

16.04.2026 через підсистему “Електронний суд” ЕСІКС до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства “Укртелеком” до Управління соціального захисту населення Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області про стягнення 40 497,68 грн.
16.04.2026 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.
Ухвалю суду від 21.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/944/26 в порядку спрощеного позовного провадження, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи, присвоєно справі номер провадження – 5/69/26 та розгляд справи по суті вирішено розпочати з 19.05.2026.
22.06.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.
Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
З позовної заяви вбачається, що заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 40 497,68 грн. за розрахунками витрат на відшкодування наданих пільг з оплати послуг зв`язку за період з січня 2021 року по березень 2022 року. На підставі викладеного, посилаючись на ст. 92 Конституції України, ст. 63 Закону України “Про телекомунікації”, ст.ст. 1, 5, 11, 26, 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ від 11.04.2012 № 295, ч. 6 ст. 48, ст.ст. 84, 85, 87, п. 20-4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 11, 509, 526, 530, 610, 614, 617, ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просить суд позов задовольнити.
В матеріалах справи міститься письмовий відзив Управління соціального захисту населення Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області від 06.05.2026 за вих. №06-05/26-1, в якому зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з тим, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності передбачений статтею 257 ЦК України щодо звернення з вимогами про стягнення заборгованості за період з січня 2021 року по березень 2022 року. Відповідач вважає, що підставою для відмови в позові є той факт, що до позовної заяви не надано належним чином оформлених первинних документів (актів виконаних робіт/наданих послуг, актів звіряння розрахунків між сторонами чи інших первинних документів), які оформлені відповідно до положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Вимоги позивача ґрунтуються лише на документах, які не мають належного підтвердження (підпису чи електронного підпису) з боку Відповідача. Також, до суми позову позивачем включені періоди: лютий 2022 року – 2 256,97 грн та березень 2022 року – 2 220,67 грн, однак відповідно до Наказу від 28.02.2025 №376 Міністерства розвитку громад та територій України, місто Приморськ Приморської міської територіальної громади перебуває в тимчасовій окупації з 26.02.2022 року. Отже, враховуючи положення ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідач зазначає, що включення до розрахунку суми позову періодів лютий-березень 2022 року є безпідставним. На підставі викладеного, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
13.05.2026 та 14.05.2026 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС до суд від Акціонерного товариства “Укртелеком” надійшла письмова відповідь від 13.05.2026 щодо відзиву та доповнення від 14.05.2026 до відповіді, в яких вказано, що термін позовної давності було продовжено на термін дії карантину та воєнного стану з 02.04.2020 по 03.06.2025, а отже оскільки відповідач прострочив виплату в період дії зупинки строків позовної давності, то цей строк почав обчислюватися з 04.09.2025 року. Таким чином, на момент звернення позивача до суду термін позовної давності не сплив. Крім того, чинним законодавством не передбачено надання Управлінню соціального захисту акту виконаних робіт або наданих послуг для компенсації пільг. Позивач не виконує роботи та не надає послуги на користь відповідача на підставі правочину. Акти звіряння не є первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки містять інформацію лише щодо стану розрахунків між сторонами. Відповідач неправомірно повністю виключає з нарахувань компенсацію за лютий 2022 року, в той же час стверджує, що окупація м. Приморськ відбулась лише з 26.02.2022. Також позивач зазначає, що юридична адреса розташування АТ «Укртелеком» (постачальника послуг електронної комунікації), підтверджена витягом з ЄДР, це місто Київ, а Запорізької філії АТ «Укртелеком» - місто Запоріжжя, на які не розповсюджується правовий режим тимчасово окупованих територій. Відповідно до наказу АТ «Укртелеком» № 136 від 26.04.2022 господарська діяльність АТ «Укртелеком» по наданню послуг зв`язку абонентам у м. Приморськ була зупинена з 01.04.2022 року, тому до 31.03.2022 послуги зв`язку мешканцям Приморської територіальної громади надавались, в тому числі на пільгових умовах відповідно до чинного законодавства. На підтвердження надання послуг зв`язку абонентам у м. Приморськ до 31.03.2022 позивачем додано виборки з програмного забезпечення ЄАСКР щодо номерів телефонів абонентів пільговиків Приморської ТГ за лютий 2022 рік та березень 2022 рік.
Також враховуючи те, що 12.05.2026 у відзиві на позовну заяву відповідач оспорює нарахування лютого-березня 2022 року щодо здійснення компенсації пільг, наданих споживачам - пільговикам з послуг зв`язку Приморської ТГ з посиланням на окупацію м.Приморськ з 26.02.2022, позивач просить суд поновити терміни та долучити до матеріалів справи додаткові докази, які підтверджують факт активності телекомунікаційного обладнання позивача в період з 26.02.2022 по 31.03.2022. Вказане підтверджується фактом здійснення вхідних дзвінків зазначеними абонентами Приморської ТГ у вказаний період та отримання вхідних дзвінків.
Відповідно до положень ч.2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Згідно з ч. 8 статті 80 ГПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. 
Частиною 1 ст. 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Враховуючи, що вказані докази подані позивачем у зв`язку з викладеними у відзиві запереченнями відповідача, то суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку для подання доказів поважними, поновити строк для подання доказів та залучити до матеріалів справи докази, додані до вказаних доповнень до відповіді.
Управління соціального захисту населення Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області не скористалось своїм правом передбаченим ст. 167 ГПК України подати до матеріалів справи письмові заперечення щодо відповіді на відзив.
Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.
Розглянувши та дослідивши матеріали справи без виклику представників сторін, суд
ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Укртелеком» (далі - Позивач) є оператором електронних комунікацій (до 01.01.2022 – оператор телекомунікацій) і включений до Реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг (раніше - операторів, провайдерів телекомунікацій) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку.
АТ «Укртелеком», як оператор телекомунікацій, надавав послуги зв`язку споживачам– мешканцям Приморської територіальної громади Запорізької області, які мали визначені законодавством пільги з їх оплати, в період з 01.01.2021 по 31.03.2022, що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за вказаний період.
Згідно ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» (який діяв до 01.01.2022 року), телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надавались операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.
Відповідно до п.63 Правил надання та отримання телекомунікаціний послуг, затверджених Каінетом Міністрів України постановою №295 від 11.04.2012 (в редакції, чинної у спірний період), установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.
Відповідно до розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку за період з січня 2021 по березень 2022 року нараховано 40 497,68 грн, а саме: за січень 2021 року – 2339,43 грн; за лютий 2021 року – 2331,93 грн; за березень 2021 року – 2211,87 грн; за квітень 2021 року – 2249,87 грн; за травень 2021 року – 4099,2 грн; за червень 2021 року – 2317,24 грн; за липень 2021 року – 2388,38 грн; за серпень 2021 року – 5452,4 грн; за вересень 2021 року – 3142,47 грн; за жовтень 2021 року – 2477,53 грн; за листопад 2021 року – 2392,77 грн; за грудень 2021 року – 2237,31 грн; за січень 2022 року – 2379,64 грн; за лютий 2022 року – 2256,97 грн; за березень 2022 року – 2220,67 грн.
Розрахунки з січня 2021 року та січень 2022 року направлялись на УСЗН Приморської міської ради, верифікація пільговиків та звіряння суми боргу за цей період повинно було бути завершено УСЗН ще до початку воєнного стану та окупації міста Приморськ. 
Таким чином, розрахунки видатків на відшкодування витрат за кожний місяць направлялись на адресу відповідача з супроводжувальними листами № 82і250/58-1218 від 06.05.2021, № 82і250/58-1732 від 04.06.2021, № 82і250/58-1904 від 06.07.2021, № 82і250/58-2304 від 06.08.2021, № 82і250/58-2474 від 06.09.2021, 82і250/58-2778 від 06.10.2021, 82і250/58-3033 від 06.11.2021, 82і250/58-3512 від 06.12.2021, 82і250/58 105 від 06.01.2022, 82і250/58-397 від 06.02.2022 рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується Реєстрами АТ “Укртепошта” від 20.05.2021 (№ відправлення 0500389117288), від 17.06.2021 (№ 0500397066978), від 17.07.2021 (0505003330189), 25.08.2021 (0505010611495), 16.09.2021 (0505019124040), 13.10.2021 (0505028208183), 12.11.2021 (0505037452976), 14.12.2021 (0505047676147), 18.01.2022 (0505056077795), 15.02.2022 (0505064280206). 
Розрахунки видатків на відшкодування витрат за лютий, березень 2022 року були направлені відповідачу на електронну адресу, у зв`язку з припиненням поштової доставки кореспонденції до м. Приморськ з причин тимчасової окупації території рф. 
Повторно розрахунки відшкодування за даний період були направлені з досудовим попередженням за вих. № 80С310/СЦ/ВИХ/35 від 12.01.2026 представником КочевановоюМ.С. на електронну пошту. 
Факт отримання листа підтверджується принскрином електронного листа та відповіддю відповідача листом № 6 від 22.01.2026, що свідчить про їх отримання. 
Крім того, верифікація пільговиків (за необхідності) за спірний період, в тому числі лютий - березень 2022 року, могла бути проведена відповідачем шляхом звернення до Мінсоцполітики як розпорядника Єдиного реєстру пільговиків та відповідно повноважень, підтверджених листом Мінсоціполітики № 1939/0/290-24/56 від 20.05.2024. Також інформація про фінансові зобов`язання відповідача міститься також і у інших осіб, за умови їх належної реєстрації УСЗН .
Частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. 
Отже, діючи на підставі довіреності № 10289 від 15.01.2025 та свідоцтва про здійснення адвокатської діяльності ЗП 002262 16.07.2019 та здійснюючи повноваження представника інтересів АТ «Укртелеком» Кочеванова М.С. звернулась з досудовим попередженням № 80С310/СЦ/ВИХ/35 від 12.01.2026 на адресу відповідача з вимогою про сплату боргу за вказаний період. До досудового попередження було додано розрахунки витрат за період з листопада 2020 по липень 2022 року на суму 46 586 грн. 41 коп. 
На вказане попередження на електронну пошту та поштовим зв`язком надійшла відповідь № 6 від 22.01.2026, в якій відповідач відмовив в оплаті, посилаючись на те, що не може здійснювати виплати виключно на підставі документів, наданих заявником, без їх належної перевірки та підтвердження, посилаючись на дію воєнного стану, тимчасову окупацію м. Приморськ та релокацію УСЗН до м.Запоріжжя.
На підставі викладеного, у відповідача утворилась заборгованість в сумі 40 497,68 грн. за розрахунками витрат на відшкодування наданих пільг з оплати послуг зв`язку за період з січня 2021 року по березень 2022 року, що сало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду. 
Проаналізувавши норми чинного законодавства, дослідивши докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1-4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 525, 526 ЦК України).
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії”.
У відповідності до ст. 19 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії”, який визначає правові засади формування та застосування відповідних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.
Соціальні пільги на отримання послуг зв`язку для ряду категорій громадян встановлено п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15, п.7 ч.1 ст.16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; п.18 ст. 6-1, п. 10 ст. 6-2, п. 17 ст. 6-3, п. 19 ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань»; п. 11 ст. 20; ч.2 ст.20 та ст.21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; п. 6 ч. 1 ст. 6; ч.3 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»; ч. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства».
Відповідно до положень вказаних вище Законів фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією законів про соціальний захист, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, а не за власні кошти надавача послуг, щодо вартості яких встановлено пільгу чинним законодавством.
Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України “Про телекомунікації” телекомунікаційні послуги (послуги зв`язку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.
Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг зв`язку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.
Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов`язок оператора телекомунікаційних послуг надавати пільгові послуги зв`язку визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.
Законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 911/1165/19).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 20 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання. Розробка та виконання Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюються на основі пріоритетності фінансування видатків для забезпечення надання державних соціальних гарантій. Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу регулюються Бюджетним кодексом України.
Згідно зі статтею 2 Бюджетного кодексу України видатки бюджету це кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом.
Частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.
Відповідно до положень статті 83 цього Кодексу, видатки, визначені п.1 частини 1 статті 82 цього Кодексу, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки, визначені пунктами 2 і 3 частини 1 статті 82 цього Кодексу здійснюються за рахунок коштів місцевих бюджетів, у тому числі трансфертів з Державного бюджету України.
Частиною 1 статті 84 Бюджетного кодексу України, відповідні органи державної влади забезпечують здійснення видатків, визначених пунктом 1 частини 1 статті 82 цього Кодексу.
Місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад забезпечують здійснення видатків, визначених пунктами 2 і 3 частини першої статті 82 цього Кодексу (ч.2 ст. 84 БК України).
Частиною 2 статті 82 БК України передбачено, що є видатки, які визначаються функціями держави і можуть бути передані на виконання Автономній Республіці Крим та місцевому самоврядуванню з метою забезпечення найбільш ефективного їх виконання на основі принципу субсидіарності.
Частинами 1-2 статті 85 Бюджетного кодексу України передбачено, що держава може передати органам місцевого самоврядування право на здійснення видатків лише за умови відповідної передачі фінансових ресурсів у вигляді закріплених за відповідними бюджетами загальнодержавних податків і зборів або їх частки, а також трансфертів з Державного бюджету України. Місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад зобов`язані забезпечити здійснення видатків, визначених пунктами 2 і 3 частини першої статті 82 цього Кодексу, з відповідних місцевих бюджетів з додержанням розподілу цих видатків між бюджетами, визначеного статтями 89-91 цього Кодексу та законом про Державний бюджет України.
Отже виконання загальнодержавних соціальних програм, до яких відносяться надання пільг, встановлених чинним законодавством, повинно забезпечуватися державою шляхом передачі видатків місцевим бюджетом з державного бюджету в порядку частини 1-2 статті 85 БКУ.
Законодавством визначено 2 основних шляхи, яким чином держава може профінансувати виконання державних програм на місцевому рівні: передати органам місцевого самоврядування право на здійснення видатків за умови виділення трансфертів з Державного бюджету України; передачі фінансових ресурсів у вигляді закріплених за відповідними бюджетами загальнодержавних податків і зборів або їх частки на рівень місцевих бюджетів.
Відповідно до змісту п. 20-4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів належать, зокрема, видатки на пільги з послуг зв`язку, що надаються особам згідно наведеного у цій нормі переліку. 
Отже бюджетне законодавство України відносить витрати на пільги з послуг зв`язку до видатків місцевих бюджетів.
Тобто, держава, на виконання функції з соціального захисту населення, встановила певним категоріям осіб пільги з оплати послуг зв`язку чинним законодавством та взяла на себе зобов`язання компенсувати втрати доходу операторів телекомунікаційних послуг, понесені ними внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів.
Відповідно до положень частини 6 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. 
Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» , зокрема, визначено, що бюджет місцевого самоврядування (місцевий бюджет) – план утворення і використання фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення функцій та повноважень місцевого самоврядування.
Статтею 1 Закону передбачено, що місцеве самоврядування в Україні – це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади – жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Згідно з статтею 11 Закону України виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Пунктом 23 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання розгляду прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.
Таким чином, сільські, селищні, міські ради здійснюють затвердження бюджету, що є необхідним для забезпечення функцій та повноважень місцевого самоврядування. 
Статтею 28 глави 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін.
Відповідно до підпункту 1 пункту «а» частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні повноваження: складання, схвалення та подання на розгляд відповідної ради прогнозу місцевого бюджету, складання проекту місцевого бюджету, подання його на затвердження відповідної ради, забезпечення виконання бюджету; щоквартальне подання раді письмових звітів про хід і результати виконання бюджету; підготовка і подання відповідно до районних, обласних рад необхідних фінансових показників і пропозицій щодо складання проектів районних і обласних бюджетів.
Приписами статті 34 Закону визначені делеговані повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад такі як вирішення відповідно до законодавства питань про надання компенсацій і пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в інших випадках, передбачених законодавством (підпункт 6 пункту «б» статті).
Виконавчим органом Приморської міської ради з питань соціального захисту є Управління соціального захисту населення Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області , яке є йому підзвітним та підконтрольним. При реалізації делегованих повноважень підзвітно і підконтрольно Міністерству соціальної політики України та Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації. 
На адвокатський запит 80С310/СЦ/ВИХ/273 від 30.03.2026 Приморською міською військовою адміністрацією Бердянського району Запорізької області листом від 03.04.2026 № 01-04/370 надано Положення про Управління соціального захисту населення Приморської міської ради Приморського району Запорізької області, затвердженого рішенням Приморської міської ради № 19 від 04.08.2017 (далі - Положення № 19), та Положення про Управління соціального захисту населення Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області, затверджене рішення Приморської міської ради № 14 від 05.08.2021 (далі – Положення № 14). 
Відповідно до пункту 5 Положення № 19 Управління відповідно до визначених повноважень виконує такі функції: організує виконання Конституції і законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики та здійснює контроль за їх реалізацією (пп.1); здійснює повноваження, делеговані державою (пп.19); з питань реалізації заходів соціальної підтримки населення (пп.29): організовує в межах своєї компетенції роботу щодо надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату … послуг зв`язку,… інших пільг передбачених законодавством України; проводить електронні звірки інформації від організацій-надавачів послуг щодо витрат, пов`язаних з наданням пільг окремим категоріям громадян за відомостями, які містяться в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги; здійснює розрахунки з організаціями-надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян та призначені житлові субсидії населенню; у сфері реалізації державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян (пп.30): організує призначення та виплату допомоги, компенсацій та інших соціальних гарантій громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; організовує в межах своєї компетенції роботу з надання пільг пенсіонерам, інвалідам, ветеранам війни та праці, одинокім непрацездатним громадянами та іншим категоріям осіб, які мають право на пільги відповідно до законодавства України; аналізує стан виконання комплексних програм, … надання встановлених законодавством пільг України соціально незахищеним громадянами та подає міській раді пропозиції з цих питань.
Відповідно до пункту 4 Положення № 14 до основних завдань Управління відноситься забезпечення реалізації на території Приморської міської територіальної громади державної політики у сфері соціального захисту населення, організації надання соціальних послуг особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть їх подолати (1); розробка та організація виконання комплексних програм та заходів поліпшення становища соціально вразливих верств населення, сімей громадян, які перебувають у складних життєвих обставинах, та всебічне сприяння в отримання ними соціальних виплат та послуг за місцем проживання, перебування (п.12) та інші завдання соціальної політики.
Згідно з пунктом 5 Положення №14 Управління відповідно до визначених повноважень виконує наступні функції: організує виконання Конституції і законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики та здійснює контроль за їх реалізацією (пп.1); здійснює повноваження, делеговані державою (пп.19); з питань реалізації заходів соціальної підтримки населення (пп.27): організовує в межах своєї компетенції роботу щодо надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату … послуг зв`язку,… інших пільг передбачених законодавством України; проводить електронні звірки інформації від організацій-надавачів послуг щодо витрат, пов`язаних з наданням пільг окремим категоріям громадян за відомостями, які містяться в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги; здійснює розрахунки з організаціями-надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян та призначені житлові субсидії населенню; у сфері реалізації державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян (пп.28): організує призначення та виплату допомоги, компенсацій та інших соціальних гарантій громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; організовує в межах своєї компетенції роботу з надання пільг пенсіонерам, інвалідам, ветеранам війни та праці, одинокім непрацездатним громадянами та іншим категоріям осіб, які мають право на пільги відповідно до законодавства України; аналізує стан виконання комплексних програм, … надання встановлених законодавством пільг України соціально незахищеним громадянами та подає міській раді пропозиції з цих питань.
З метою удосконалення обліку осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, Кабінет Міністрів України постановою від 29.01.2003 № 117 затвердив «Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» (далі – Положення №117).
Згідно п. 3 цього Положення структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для розрахунку розміру пільг та їх виплати.
Отже, відповідно до вищезазначених нормативно-правових актів, уповноваженими органами, які здійснюють облік осіб, що мають право на пільги, збирають, систематизують і зберігають інформацію щодо зазначених осіб, а також забезпечують її автоматизоване використання для розрахунку розміру пільг та їх виплати, й ведуть Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, є структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.
Згідно з частиною 1 Положення № 117 Держателем Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, є Мінсоцполітики.
Листом № 1939/0/290-24/56 від 20.05.2024 з аналогічного питання Мінсоцполітики роз`яснило АТ «Укртелеком», що у програмному комплексі Єдиної інформаційної системи соціальної сфери надано доступ органам соціального захисту населення до інформації, яка міститься в Реєстрі осіб, які мають право на пільги, як частини Єдиного соціального реєстру, для проведення верифікації осіб, які мають право на пільги за формою, попередньо узгодженою з ПАТ «Укртелеком», для компенсації наданих пільговикам телекомунікаційних послуг. Атрибути даних в такій формі відповідають набору даних, що раніше були у формі 1-пільга.
В свою чергу Головне Пенсійне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області повідомило листом від 24.12.2024 № 0800-0401-8/118083, що органам пенсійного фонду не надано доступ Мінсоцполітики до Реєстру осіб, які мають право на пільги.
Таким чином, повноваження відповідача, як делеговані, підтверджені Положенням про Управління, рішеннями міської ради щодо призначення розпорядником коштів за програмами соціального захисту, підпунктом 6 пункту «б» статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування», Положенням № 117 тощо.
Отже, належним відповідачем по справі про відшкодування витрат постачальнику послуг електронної комунікації за пільги з оплати послуг зв`язку, надані пільговикам у місті Мелітополь, яке є містом обласного значення, є Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №924/781/17.
Як встановлено судом, позивачем щомісячно складалися розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за період надання послуг: січень 2021 по березень 2022 на суму 40 497,68 грн. та надсилались на поштову та електронну адреси відповідача, що підтверджується Списками згрупованих відправлень та роздруківками з електронної пошти позивача.
Як зазначалося судом вище, закріплені у законах норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям населення встановлено обов`язок оператора телекомунікаційних послуг надавати пільги визначеним категоріям громадян, якому кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги. Витрати на пільги з послуг зв`язку відносяться до видатків місцевих бюджетів.
За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справ керуються принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Згідно з ч. 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа “Броньовський проти Польщі”, заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004, п. 184) . 
Європейським судом також засвідчено, що безпідставним є посилання держави на відсутність бюджетного фінансування, оскільки реалізація особою права, що пов`язане з отримання бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Оскільки таке право деклароване державою та відповідно держава через створювані нею органи несе обов`язок щодо своєчасної та повної виплати саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі. Органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (справа “Кечко проти України”, заява № 63134/00, рішення від 08.11.2005). 
Аналогічного змісту правові позиції сформовані у рішеннях Конституційного Суду України, який зокрема дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає ст.ст. 1, 3, ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 8, ч. 2 ст. 19, ст.ст. 21,22, п.1 ч. 2 ст. 92, ч.ч. 1-3 ст. 95 Конституції України (абз. 1 п. 5 мотивувальної частини рішення у справі про соціальні гарантії громадян від 09.07.2007 №6-рп/2007). 
Метою і особливістю закону про Держбюджет є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі надання пільг, компенсацій і гарантій. Однак, всупереч закріпленим у Конституції України принципам соціальної, правової держави та верховенства права відсутність у державному бюджеті запланованих видатків на виконання прийнятих державою соціальних гарантій громадян України є фактично їх скасуванням і відповідно звужує прав і гарантій громадян України, передбачених законами України. Такі дії є неконституційними (рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 10-рп/2008, справа № 1-28/2008).
Відповідно до правової позиції, сформованої Європейським судом в рішенні по справі “Рисовський проти України” від 20.11.2011 щодо принципу “Належного урядування”, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. 
Таким чином зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від виділених на цю мету бюджетних призначень. 
Згідно зі ст.ст. 13, 14, 526 ЦК України цивільні права і обов`язки здійснюються та виконуються у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускається зловживання правами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Оцінюючи доводи сторін суд зазначає, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги споживачам, які мають пільги, у період з січня 2021 – березень 2022.
Щодо твердження Відповідача про ненадання Позивачем первинних документів, суд зазначає наступне.
Відповідно до чинного законодавства пільга з оплати послуг зв`язку надавалась пільговикам - споживачам послуг зв`язку. 
Копії узагальнених Розрахунків видаткiв на вiдшкодування витрат, пов`язаних з наданням пiльг, за спірний період, які містять усі необхідні дані для відшкодування та підписані уповноваженими особами товариства, надсилались відповідачу в паперовому вигляді щомісячно, о підтверджується відповідними Списками згрупованої кореспонденції за спірний період.
Позивач у відповіді від 13.05.2026 на відзив вказав, що до розрахунків додавались також узагальнені дані щодо суми видатків для відшкодування, систематизована по видам пільг. Аналогічний механізм та обсяг даних для складання Розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, раніше був передбачений наказом Міністерства праці та соціальної політики України 04.10.2007 N 535 у формі « 2-пільга» та Інструкції до наказу про порядок заповнення форми "2 пільга". 
Господарська операція та відшкодування пільг — це два різних поняття в бухгалтерському обліку, які різняться за своєю суттю, метою. Господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни в структурі активів, зобов`язань або власного капіталу підприємства, метою якої є ведення господарської діяльності та отримання прибутку. 
Відшкодування пільг - це процес повернення підприємству коштів за послуги, надані громадянам, які мають право на пільги, встановлені чинним законодавством, через особу, якій держава делегувала виконання відповідних соціальних обов`язків. Суть такої фінансової операції – компенсація надавачу послуг зв`язку різниці між повною вартістю послуги та ціною, яку сплатив пільговик (зі знижкою). Отже і фінансовий результат цих операцій різний: в першому випадку – отримання прибутку, у другому – компенсація наданої пільги.
Суд зазначає, що Позивач не виконує роботи та не надає послуги на користь Відповідача на підставі відповідного правочину.
Крім того, чинним законодавством не передбачено надання Управлінню соціального захисту населення Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області актів виконаних робіт або наданих послуг для компенсації пільг. 
Судом встановлено, що матеріалами справи підтверджується, що позивачем за наслідками наданих у період: січень - грудень 2021 р. та січень 2022 р. телекомунікаційних послуг споживачам, які мають пільги, були надані відповідачу розрахунки щодо вартості цих послуг на загальну суму 36 020,04 грн.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплати заявленої до стягнення суми заборгованості за період січень - грудень 2021 року та січень 2022 рік в сумі 36 020,04 грн., а отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо заборгованості за лютий 2022 року на суму 2 256,97 грн. та за березень 2022 року на суму 2 220,67 грн., то в ці частині відповідач посилається на те, що враховуючи положення ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Наказу від 28.02.2025 №376 Міністерства розвитку громад та територій України, згідно якого місто Приморськ Приморської міської територіальної громади перебуває в тимчасовій окупації з 26.02.2022 року, то включення до розрахунку суми позову періодів лютий-березень 2022 року є безпідставним.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває дотепер, що є загальновідомою обставиною, яка не підлягає доведенню. 
Місто Приморськ Приморської міської територіальної громади Бердянського району Запорізької області відповідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 376 від 28.02.2025, з 26.02.2022 є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.
За приписами ст. 2 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.
Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.
За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.
Дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до статті 3 вказаного закону, для цілей Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” тимчасово окупованою територією визначається:
1) сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях;
2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території інших тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;
3) інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку;
4) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1– 3 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.
За частиною четвертою статті 4 цього ж Закону в умовах воєнного стану правовий режим тимчасово окупованої території, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначається, змінюється і скасовується Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ст. 4 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано законами України. В умовах воєнного стану правовий режим тимчасово окупованої території, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначається, змінюється і скасовується Кабінетом Міністрів України.
Частиною другою статті 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” "Особливості переміщення товарів на/з тимчасово окупованої території" передбачено, що на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
За частиною першою цієї ж статті положення цієї статті застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями.
В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями. 
Аналогічні положення містить і частина перша статті 13 Закону України Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” "Особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території".
Отже, територія міста Приморськ Приморської міської територіальної громади Бердянського району Запорізької області визнана тимчасово окупованою в умовах воєнного стану.
Відповідно до роздруківки з офіційного сайту Опендатабот: https://opendatabot.ua/ місцезнаходженням Управління соціального захисту населення Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 41097693) є вул. Центральна, буд. 7, м. Приморськ, Бердянський район, Запорізька область, 72102, тобто адресу не було змінено.
Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідачем вказано фактичне місцезнаходження: пр. Соборний, буд. 145, кім. 306, м. Запоріжжя, 69035.
Як вже встановлено судом, АТ «Укртелеком» надавав послуги зв`язку споживачам – мешканцям Приморської територіальної громади Запорізької області, які мали визначені законодавством пільги з їх оплати, в період з 01.01.2021 по 31.03.2022, що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за вказаний період.
Таким чином, предметом дослідження в цій справі є факт надання позивачем в спірний період відповідачу телекомунікаційних послуг зв`язку, а саме суб`єктам, які перебувають на тимчасово окупованій території: з 26.02.2022 року.
Згідно з нормативними актами уповноважених міністерств, вказана територія віднесена до переліку тимчасово окупованих територій з 26 лютого 2022 року. Відповідач заперечує щодо включення позивачем до суми позову боргу за період з лютого 2022 року по березень 2022 року на загальну суму 4 477,64 грн. саме через окупацію цієї території.
Оцінюючи ці обставини, належить застосувати імперативні приписи Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”. Відповідно до частини другої статті 13-1 вказаного Закону, на період тимчасової окупації переміщення товарів (надання послуг) з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, у тому числі лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, прямо заборонено.
Вирішуючи питання щодо дії вказаної законодавчої заборони у часі, суд керується наведеною сталою та послідовною практикою Верховного Суду, зокрема висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 908/1162/23, де Об`єднана палата констатувала, що правовий статус тимчасово окупованої території не залежить від того, чи ухвалив Кабінет Міністрів України або інший повноважний орган державної влади рішення про визнання певної частини території України окупованою. Таке рішення органу влади має не конститутивне, а виключно інформативне значення, лише підтверджуючи дату початку фактичної окупації. Факт тимчасової окупації територій Мелітопольського району є загальновідомим і не потребує окремого доказування чи формального рішення для застосування правового режиму окупації.
З огляду на зазначене, положення статті 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” щодо заборони переміщення товарів підлягають застосуванню безпосередньо з моменту фактичної окупації — тобто з 26 лютого 2022 року. 
Відтак, надання телекомунікаційних послуг зв`язку позивачем на користь відповідача після 26 лютого 2022 року було прямо заборонено законом.
Згідно Розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг у лютому 2022 року та у березні 2022 року, Виборок з програмного забезпечення ЄАСКР щодо номерів телефонів абонентів пільговиків Приморської ТГ лютий 2022 та березень 2022 вбачається, що розрахунок здійснено в розрізі осіб з зазначенням номерів телефонів, а не по даті надання послуг.
У Виборках за період з 26.02.2022 по 31.03.2022 з програмного забезпечення ЄАСКР щодо вхідних а вихідних дзвінків на номери абонентів пільговиків Приморської ТГ міститься інформація за номерами телефонів з тривалість надання послуг у графі «DURATION», проте не визначено грошовий еквівалент наданих послуг.
Враховуючи, що за лютий 2022 року Позивачем надано послуги на суму 2 256,97 грн., то суд вважає за необхідне в цій частині заявлених позовних вимог здійснити пропорційний розрахунок за надані послуг за лютий 2022, тобто з 01.02.2022 по 25.02.2022 включно. Таким чином, за надані Позивачем телекомунікаційні послуги споживачам, які мають пільги в період з 01.02.2022 по 25.02.2022 сума боргу становить 2 015,15 грн., яка підлягає стягненню з Відповідача.
Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані у березні 2022 року на суму 2220,67 грн. (період після початку окупації) телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян також не підлягають задоволенню, оскільки в силу імперативної законодавчої заборони позивач був позбавлений права надавати такі послуги, а відповідач об`єктивно не міг їх отримувати. 
Посилання Позивача на наказ АТ «Укртелекому» №136 від 26.04.2022, згідно якої господарська діяльність АТ «Укртелеком» по наданню послуг зв`язку абонентам у м. Приморськ була зупинена з 01.04.2022 року як на обґрунтування надання послуг зв`язку до 31.03.2022 мешканцям Приморської територіальної громади, в тому числі на пільгових умовах, судом до уваги не приймається в силу вище викладеного.
Щодо клопотання відповідача про застосування трирічного строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог, суд зауважує наступне.
Постановою Кабінету Міністрів Украі?ни від 11 березня 2020 року № 211 “Про запобігання поширенню на територіі? Украі?ни гостроі? респіраторноі? хвороби COVID-19, спричиненоі? коронавірусом SARS-CoV-2” з 12 березня 2020 року на всіи? територіі? Украі?ни було встановлено карантин. 
Законом Украі?ни від 30 березня 2020 року № 540-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів Украі?ни, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантіи? у зв`язку з поширенням коронавірусноі? хвороби (COVID-19)” (далі - Закон № 540-IX) розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу Украі?ни доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час діі? карантину, встановленого Кабінетом Міністрів Украі?ни з метою запобігання поширенню коронавірусноі? хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк діі? такого карантину. Цеи? Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. 
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. 
Подібнии? правовии? висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). 
Строк діі? карантину неодноразово продовжувався, а відмінении? він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів Украі?ни від 27 червня 2023 року № 651 “Про відміну на всіи? територіі? Украі?ни карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на територіі? Украі?ни гостроі? респіраторноі? хвороби COVID-19, спричиненоі? коронавірусом SARS-CoV-2”. 
Отже, під час діі? карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023. 
Поряд із цим Указом Президента Украі?ни від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Украі?ні” було введено воєннии? стан в Украі?ні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з віи?ськовою агресією росіи?ськоі? федераціі? проти Украі?ни. Надалі строк діі? воєнного стану в Украі?ні неодноразово продовжувався Указами Президента Украі?ни, цеи? стан триває до теперішнього часу.
Законом Украі?ни від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу Украі?ни та інших законодавчих актів Украі?ни щодо діі? норм на період діі? воєнного стану” (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу Украі?ни доповнено пунктом 19, згідно з яким у період діі? в Украі?ні воєнного, надзвичаи?ного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк и?ого діі?. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. 
Надалі Законом Украі?ни від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ “Про внесення змін до Цивільного кодексу Украі?ни щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини” пункт 19 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу Украі?ни викладено в новіи? редакціі?, відповідно до якоі? у період діі? воєнного стану в Украі?ні, введеного Указом Президента Украі?ни “Про введення воєнного стану в Украі?ні” від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом Украі?ни від 24 лютого 2022 року № 2102-IX “Про затвердження Указу Президента Украі?ни “Про введення воєнного стану в Украі?ні”, перебіг позовноі?? давності, визначении? цим Кодексом, зупиняється на строк діі? такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. 
Таким чином, в умовах діі? воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинявся. Відновлено обчислення строків позовноі? давності лише 04.09.2025 року із набуттям чинності Закону Украі?ни “Про внесення зміни до розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу Украі?ни щодо поновлення перебігу позовноі? давності” від 14.05.2025 № 4434-IX. 
За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення суми основного боргу, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. 
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 130, 233, 236 – 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області (юридична адреса: вул. Центральна, буд. 7, м. Приморськ, Бердянський район, Запорізька область, 72102; фактична адреса: пр. Соборний, буд. 145, кім. 306, м. Запоріжжя, 69035; код ЄДРПОУ 41097693) на користь Акціонерного товариства “Укртелеком” (бул. Тараса Шевченка, буд. 18, м. Київ, 01601; код ЄДРПОУ 21560766) заборгованість в сумі 38 035 (тридцять вісім тисяч тридцять п`ять) грн. 19 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 51 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.
3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано: 29.06.2026.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.