Справа № 750/5698/26 
Провадження № 3/750/1873/26 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року         м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду міста Чернігова Григор`єв Р.Г., за участю секретаря судового засідання Коваленко В.Ю., захисників: Білої Т.О. (ВКЗ), Пономаренко О.В., дослідивши матеріали начальника ВАП УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, мешканця АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

14 травня 2026 року о 03 год. 26 хв. в м. Чернігів, вул. Володимира Коваленка, 142, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «TOYOTA LAND CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився по місцю зупинки за допомогою приладу Драгер ARHE-0221, проба позитивна 0,64 проміле, чим порушив п. 2.9.а. ПДР.
В судове засідання, призначене на 16.06.2026, ОСОБА_1 не з`явився, але з`явилися його захисники – адвокати Біла Т.О., Пономаренко О.В.
Відповідно до позиції захисника Пономаренко О.В., висловленої нею в судовому засіданні та підтриманої іншим захисником Білою Т.О., з протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, складеним відносно ОСОБА_1 сторона захисту не погоджується, оскільки під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 представився працівникам поліції військовим, пояснив, що їде на виконання завдання начальника штабу, оскільки всім військовим було повідомлено про можливий ракетний обстріл і на той час була тривога, а тому підзахисний діяв в стані крайньої необхідності. Оскільки його терміново викликали, посадити іншого водія за кермо він не міг, тому те, що він особисто керував транспортним засобом - це була вимушена міра. Захисник також звернула увагу на те, що оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та виконував обов`язки військової служби, то його огляд на стан сп`яніння повинен був відбуватися в порядку визначеному ст. 266-1 КУпАП та притягатися до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 172-20 КУпАП. У ОСОБА_1 не виявлялися інші ознаки алкогольного сп`яніння, окрім як запах алкоголю з порожнини рота, йому не роз`яснювалася можливість пройти огляд в лікарні. У зв`язку з викладеним просили закрити провадження у справі.
Заслухавши доводи захисників ОСОБА_1 - адвокатів Білої Т.О. та Пономаренко О.В., дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис з камер патрульних поліцейських, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, з наступних підстав.
Відповідно до підпункту «а» пункту 2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
На вимогу працівника поліції водій повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних, чи токсичних речовин (п. 2.5 ПДР). 
Керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а рівно як і відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Процедура огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою КМУ від 17.12.08 року № 1103, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху, затвердженої спільним наказом МВС, МОЗ від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту – Порядок та Інструкція відповідно).
У відповідності до пунктів другого, третього та четвертого Розділу 1 наведеної Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці , які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. 
За змістом пункту шостого Розділу 1 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). 
Відповідно до пункту п`ятого Порядку, підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення до адміністративної відповідальності.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 14.05.2026 та переглянутих в судовому засіданні відеозаписів з камер реєстратора патрульних поліцейських, водій ОСОБА_1 , 14 травня 2026 року о 03 год. 26 хв. в м. Чернігів, вул. Володимира Коваленка, 142, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «TOYOTA LAND CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції. 
Відповідно до рапорту працівника патрульної поліції від 14.05.2026, підставою для зупинки транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 слугувало порушення ним п. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» (порушення комендантської години).
У ході спілкування з цим водієм, працівник патрульної поліції виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння. Щодо доводів захисників щодо невстановлення працівником поліції всіх ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , суд зауважує, що встановити наявність ознак алкогольного сп`яніння з відеозапису об`єктивно неможливо та не передбачено законодавством. Виходячи з приписів наведених Інструкції та Порядку, первинне виявлення ознак алкогольного сп`яніння законодавством віднесене до повноважень поліцейського, який здійснює нагляд за безпекою дорожнього руху. Закон не вимагає обов`язкового підтвердження кожної такої ознаки показаннями свідків або її фіксації технічними засобами. 
Виявлення ознак алкогольного сп`яніння у вказаного водія стало правовою підставою для пропонування працівником поліції водієві пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», на що водій погодився. Проба позитивна і становить 0,64 ‰, що підтверджується чеком драгера «Alcotest 6820» від 14.05.2026 (тест № 4354) та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 14.05.2026. 
Факт вживання алкогольних напоїв не заперечував і сам водій ОСОБА_1 , який пояснив працівникам поліції, що він вживав чи бренді, чи коньяк, оскільки у дружини було день народження. 
З переглянутого відеозапису з камер патрульних поліцейських вбачається, що водій ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. 
Доводи сторони захисту про те, що водію ОСОБА_1 не роз`яснювалася можливість пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в лікарні спростовуються вказаним відеозаписом з нагрудних камер патрульних поліцейських, на якому зафіксовано, як працівники поліції неодноразово повідомляли водію ОСОБА_1 про можливість пройти огляд в тому числі і в закладі охорони здоров`я. Як убачається з відеозапису, працівники поліції фактично повідомили ОСОБА_1 про право пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Водночас водій такого бажання не висловив, із результатами огляду на місці погодився та будь-яких заперечень щодо його результатів не заявляв.
Доводи захисників щодо того, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець ЗСУ повинен був проходити огляд тільки відповідно до норм ст. 266-1 КУпАП, суд вважає безпідставними, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 КУпАП військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
За змістом статті 266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Керування військовослужбовцем транспортним засобом на дорогах загального користування з ознаками сп`яніння до таких підстав не належить.
При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому при проведенні огляду військовослужбовця водія таку процедуру проводить поліція, у випадку проведення огляду військовослужбовця пішохода такий огляд проводить військова служба правопорядку. Таким чином, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представники військової служби правопорядку не повинні залучатись.
Суд звертає увагу, що диспозиція ч. 3 ст. 172-20 КУпАП охоплює випадки виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби у стані сп`яніння або появи у стані сп`яніння на території військової частини чи військового об`єкта. Натомість об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння на дорогах загального користування. Саме тому наявність у особи статусу військовослужбовця сама по собі не виключає застосування до неї положень ст. 130 КУпАП та процедури огляду, визначеної ст. 266 КУпАП.
Щодо доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, суд виходить з такого. 
Приписами статті 18 КУпАП передбачено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
В постанові Верховного Суду від 21.12.2018, суд зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності, така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Суд роз`яснив, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім.
Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.
Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Суд приймає до уваги те, що зупинка транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 відбулася на дорозі загального користування, водій перебував у цивільному одязі. З наданої стороною захисту копії довідки в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.05.2026 не вбачається, що ОСОБА_1 виконував бойове завдання та в чому полягає критичність права керування транспортним засобом саме для вказаного правопорушника та неможливість доручення виконання обов`язку іншим військовослужбовцям, що не перебували у стані алкогольного сп`яніння. Наведені обставини в сукупності не вказують на те, що ОСОБА_1 , за обставинами інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, перебував у стані крайньої необхідності.
Сам факт оголошення повітряної тривоги та необхідність прибуття військовослужбовця до місця служби не свідчать автоматично про наявність стану крайньої необхідності. Для застосування ст. 18 КУпАП необхідним є встановлення реальної та безпосередньої небезпеки, відсутності альтернативних способів її усунення та співмірності заподіяної й відверненої шкоди. Належних та допустимих доказів того, що виконання поставленого завдання не могло бути забезпечене іншим військовослужбовцем або іншим способом без порушення правил дорожнього руху, матеріали справи не містять.
Безпідставними також є доводи сторони захисту щодо застосування приписів ст. 69 КК України та не призначення ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки КУпАП не передбачено можливості застосування положень ст. 69 КК України та не призначення додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. 
Таким чином, в судовому засіданні доведено поза розумним сумнівом, що водій ОСОБА_1 14 травня 2026 року о 03 год. 26 хв. в м. Чернігів, вул. Володимира Коваленка, 142, керував транспортним засобом «TOYOTA LAND CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а ПДР, що є підставою, для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, судом не встановлено. 
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, його сімейний стан, майновий стан, ступінь його вини і вважає за необхідне накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 п.12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». 
Керуючись ч. 1 ст. 130, ст. ст. 268, 283, п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а вразі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Штраф накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, якщо інше не встановлено законодавством України. 
У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. 
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Чернігова. 

Суддя          Р.Г. Григор`єв