КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року м. Київ справа №367/173/26
Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - 
в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України (далі – відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач 2), в якому просив суд: 
- визнати протиправними дії та скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлене витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України №2025-0326-1331 від 26.03.2025 року; 
- вважати дійсною постанову військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 №№215 від 13.12.2022 року відносно ОСОБА_1 щодо визнання непридатним до військової служби на підставі ст. 39-а графи ІІ "Розладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби" із виключенням з військового обліку військовозобов`язаних з 16 грудня 2022 року; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 оформити рішення щодо ОСОБА_1 щодо визнання непридатним до військової служби на підставі ст. 39-а графи III "Розладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби" із виключенням з військового обліку військовозобов`язаних з 16 грудня 2022 року - у відповідність до вимог законодавства.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідно до рішення військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 №215 від 13.12.2022 року він визнаний непридатним до військової служби на підставі ст. 39-а графи III "Розладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби" із виключенням з військового обліку військовозобов`язаних з 16 грудня 2022 року. Підтвердженням цього слугує відповідна відмітка у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 - НОМЕР_2 . Водночас, рішення засідання військово-лікарської комісії Збройних Сил України 26.03.2025 року №2025-0326-1331 про скасування постанови військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 в довідці ВЛК від 13.12.2022 року №5/215 щодо військовозобов`язаного ОСОБА_1 є протиправним, адже зворотна дія нормативно-правових актів є неприпустимою. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, щ передбачені Конституцією та законами України. Позивач вказує, що виключення з військового обліку військовозобов`язаного має чітко визначений алгоритм дій, визначений "Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, а недотримання ІНФОРМАЦІЯ_5 вимог щодо реалізації процедури виключення позивача з військового обліку за станом здоров`я не може створювати негативних наслідків для останнього, зокрема у вигляді поновлення на військовому обліку. 
Згідно ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 23.01.2026 року справу №367/173/26 передано за підсудністю на розгляд до Київського окружного адміністративного суду. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 367/173/26 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.04.2026 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову. 
Представником позивача на виконання вимог ухвали від 14.04.2026 подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено належним чином завірені копії додатків до позовної заяви для суду та відповідача у повному обсязі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.04.2026 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Суд вважає відповідачів належним чином повідомленими про можливість подання відзиву у визначені строки та належним чином повідомленими про судовий розгляд справи.
У матеріалах справи відсутні відзиви на позовну заяву відповідачів. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
На підставі довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 №5/215 від 13.12.2022 року позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (ст. 39-а, ст. 41-б графи ІІІ Розкладу хвороб, ТДВ «Б», Наказу МОУ №402 від 2008 року). 
Згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 від 27.12.2022 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивача призовною комісією зараховано у запас та останній є непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку з 16.12.2022 року на підставі пункту 3 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно витягу з мобільного застосунку «Резерв+», сформованого 10.09.2025 року, позивач є військовозобов`язаним та його розшукує ТЦК та СП з 18.08.2025 року у зв`язку з порушенням ним військового обліку (неприбуття за повісткою до ТЦК та СП). У графі «Постанова ВЛК» вказано: непридатний з виключенням з військового обліку, дата ВЛК: 13.12.2022 року. 
На звернення представника позивача з адвокатським запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 останнім направлено листа від 24.11.2025 року №14/9953, в якому зазначено, що оскільки позивач підлягає контрольному медичному огляду при ІНФОРМАЦІЯ_6 , на його адресу направлена повістка з метою прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_7 , за якою він не з`явився. Повідомлено позивачу, що згідно протоколу засідання військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 26.03.2025 року (№ 2025-0326-1331), постанову військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 в довідці ВЛК від 13.12.2022 №5/215 скасовано. 
Відповідно до витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 26.03.2025 року №2025-0326-1331:
1) Враховуючи порушення вимог пунктів 22.5 та 22.6 глави 22 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі - Положення), а саме те, що постанова ВЛК щодо офіцера запасу була оформлена довідкою замість свідоцтва про хворобу, постанову військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_8 в довідці ВЛК від 13.12.2022 № 5/215 щодо військовозобов`язаного ОСОБА_1 , 1976 року народження, на підставі статті 39-а графи III Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (додаток 1 до Положення) "непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку" - скасувати.
2) ОСОБА_2 , 1976 року народження, підлягає контрольному медичному огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно вимог Положення.
Не погоджуючись з рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Початок форми
Кінець форми
Початок форми
Кінець форми
Початок форми
Кінець форми
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-третя статті 1 Закону).
Згідно з частинами 1-3 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-XII (далі – Закон № 2801-XII) законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.
Згідно приписів статті 6 Закону № 2801-XII кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає, в тому числі, кваліфіковану медичну та реабілітаційну допомогу із забезпеченням належного рівня захисту персональних даних, включаючи вільний вибір лікаря та фахівця з реабілітації, вибір методів лікування та реабілітації відповідно до рекомендацій лікаря та фахівця з реабілітації, вибір закладу охорони здоров`я, а також доступ до необхідних лікарських засобів та медичних виробів у порядку, встановленому законодавством; достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я тощо. 
У відповідності до положень статті 7 Закону № 2801-XII, зокрема, держава згідно з Конституцією України гарантує всім громадянам реалізацію їх прав у сфері охорони здоров`я шляхом здійснення державного і можливості громадського контролю та нагляду в сфері охорони здоров`я.
Водночас, відповідно до статті 12 Закону № 2801-XII охорона здоров`я - один з пріоритетних напрямів державної діяльності. Держава формує політику охорони здоров`я в Україні та забезпечує її реалізацію.
Згідно статті 14 Закону № 2801-XII реалізація державної політики охорони здоров`я покладається на органи виконавчої влади.
Відповідно статті 70 Закону № 2801-XII військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби - інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною другою статті 12 Закону України «Про національну безпеку України».
Відповідно до частини 10 статті 2 Закону № 2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі – Положення № 402, у редакції від 16.04.2021 року, чинній станом на дату складення довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 №5/215 від 13.12.2022 року). 
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 1.2 розділу І Положення № 402 визначено, що військово-лікарська експертиза - це:
медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);
визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;
установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Згідно з абзацами 1-3 пункту 2.1 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до абзаців 1-5 пункту 2.2 розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать:
Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК);
ВЛК регіону;
ВЛК евакуаційного пункту;
ВЛК пересувної госпітальної бази.
Пунктом 2.3 розділу І Положення № 402 передбачено, що ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
Начальник ЦВЛК безпосередньо підпорядковується директору Військово-медичного департаменту (далі - ВМД) Міністерства оборони України. Усі штатні ВЛК Збройних Сил України безпосередньо підпорядковуються начальнику ЦВЛК.
Відповідно пункту 2.3.3. та 2.3.4. розділу І Положення № 402 (у редакції від 28.02.2025 року, чинні станом на дату прийняття рішення, оформленого протоколом засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 26.03.2025 року №2025-0326-1331) на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розроблення та участь у розробленні проектів нормативно-правових актів, посібників, методичних рекомендацій з питань військово-лікарської експертизи; розроблення спільно з головними медичними спеціалістами Міністерства оборони України та МОЗ України медичних показань для військово-професійного призначення призовників до видів Збройних Сил України, родів військ та за військовими спеціальностями; розроблення спільно з головними медичними спеціалістами Міністерства оборони України науково обґрунтованих вимог до стану здоров`я військовослужбовців з метою максимального збереження їх на військовій службі, запобігання необґрунтованого їх звільнення із Збройних Сил України за станом здоров`я; перевірка якості лікувально-профілактичної роботи у цілях військово-лікарської експертизи серед військовослужбовців у військових частинах і закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України; організація медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних та резервістів (кандидатів у резервісти); розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; аналіз та узагальнення результатів і досвіду роботи підпорядкованих ВЛК, здійснення контролю за роботою підпорядкованих ВЛК та надання їм методичної і практичної допомоги; проведення спільно з головними (провідними) медичними спеціалістами та іншими лікарями-спеціалістами аналізу й оцінки результатів медичного огляду військовослужбовців та інших контингентів, розробка пропозицій для покращення військово-лікарської експертизи; організація та керівництво науковою роботою з питань військово-лікарської експертизи у підпорядкованих ВЛК; підготовка та вдосконалення персоналу для ВЛК; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України; проведення спільно з МОЗ України аналізу та узагальнення результатів лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників і призовників, медичного огляду призовників та розроблення пропозицій щодо покращення цієї роботи.
ЦВЛК має право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах; перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я (установах), медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи; запитувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів службового (спеціального) розслідування, матеріалів дізнання, досудового розслідування, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі запиту оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років); залучати головних медичних фахівців Збройних Сил України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи; перевіряти у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП) і закладах охорони здоров`я (установах) організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів; направляти у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на контрольне обстеження, медичний огляд, повторний медичний огляд, військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу), військовозобов`язаних, резервістів; запитувати від закладів охорони здоров`я (установ), військових частин, ТЦК та СП і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи; надавати до Генерального штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, керівникам органів місцевої адміністрації результати медичного огляду військовослужбовців, членів їх сімей, призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів та інших осіб; розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України; надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).
Згідно з підпунктом 2.3.5 пункту 2.3 розділу I Положення № 402 Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Як встановлено судом, підставою для скасування Центральною військово-лікарською комісією Збройних сил України постанови військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка оформлена довідкою ВЛК від 13.12.2022 року № 5/215, щодо військовозобов`язаного ОСОБА_1 , стало порушення вимог пунктів 22.5 та 22.6 глави 22 розділу ІІ Положення № 402, а саме те, що постанова ВЛК щодо офіцера запасу була оформлена довідкою замість свідоцтва про хворобу. 
Так, у відповідності до пункту 22.5 глави 22 розділу ІІ Положення № 402 (у редакції від 16.04.2021 року) свідоцтво про хворобу у воєнний час складається:
на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
на офіцерів запасу, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
У всіх інших випадках у особливий період постанова ВЛК оформляється довідкою ВЛК. У воєнний час довідка на контроль у штатну ВЛК не направляється.
Згідно пункту 22.6 глави 22 розділу ІІ Положення № 402 (у редакції від 16.04.2021 року) свідоцтво про хворобу підлягає розгляду, а постанова ВЛК - затвердженню:
а) у мирний час:
на генералів (адміралів), військовослужбовців запасу та у відставці, які оглянуті згідно з пунктом 3.13 розділу II Положення; на всіх осіб, які оглянуті у ГВМКЦ; на військовослужбовців та членів їх сімей, за наявності медичних протипоказань до направлення за кордон - ЦВЛК;
на всіх військовослужбовців, членів їх сімей, курсантів, учнів військових ліцеїв - ВЛК регіону;
б) у воєнний час:
на генералів (адміралів), а також на всіх осіб, які оглянуті у ГВМКЦ, - ЦВЛК, на всіх військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів - ВЛК регіону, евакуаційного пункту (місцевого евакуаційного пункту, госпітальної бази).
Натомість, станом на дату прийняття рішення, оформленого протоколом засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 26.03.2025 року №2025-0326-1331, пункт 22.5 глави 22 розділу ІІ Положення № 402 (у редакції від 28.02.2025 року) передбачав, що Постанови ВЛК, які не підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, оформляються в день медичного огляду і видаються на руки особі, що пройшла медичний огляд, та надсилаються у військову частину та/або до ТЦК та СП в електронній та/або паперовій формі. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, яка підлягає затвердженню (контролю) штатною ВЛК, направляється на затвердження (контроль) не пізніше 5-денного строку після закінчення медичного огляду. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) із затвердженою постановою надсилається командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд та/або до ТЦК та СП, в електронній та/або паперовій формі, в установленому законодавством порядку, а також видається на руки особі, що пройшла медичний огляд. Зазначені документи можуть видаватися на руки представникам військових частин за наявності у них підтверджуючих документів.
Порядок передачі медичних та інших документів військовослужбовців, які перебували (перебувають) на лікуванні в закладах охорони здоров`я державної та комунальної форми власності та державних установах Національної академії медичних наук, до військових частин та/або ТЦК та СП встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Під час дії воєнного стану строк опрацювання ВЛК свідоцтв про хворобу (довідок ВЛК) становить до п`яти календарних днів після закінчення медичного огляду.
Пункт 22.6 глави 22 розділу ІІ Положення № 402 (у редакції від 28.02.2025 року) передбачав, що Свідоцтво про хворобу в мирний час складається:
на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби;
на військовослужбовців підводних човнів, надводних кораблів ВМС Збройних Сил України, визнаних непридатними до служби на підводних човнах або у надводних кораблях; операторами УПР; водолазами; водолазами-глибоководниками; акванавтами;
на військовослужбовців, визнаних непридатними до служби у спецспорудах; до роботи з ДІВ, КРП, джерелами ЕМП, ЛВ, мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; до служби за військовою спеціальністю; до участі у МО;
на військовослужбовців, визнаних непридатними до служби в Десантно-штурмових військах, морській піхоті, за кордоном;
на курсантів ВВНЗ, визнаних непридатними до подальшого навчання; на курсантів 2-5 курсів військових інститутів ВМС Збройних Сил України, визнаних непридатними до служби у на підводних човнах, надводних кораблях; непридатними до служби на підводних човнах, придатними до служби на надводних кораблях;
на офіцерів запасу, визнаних непридатними до військової служби і в разі, коли медичний огляд їх проведений відповідно до пункту 3.13 розділу II Положення;
на офіцерів запасу, визнаних непридатними до військової служби (за наявності наказу Міністра оборони України про прийняття їх на військову службу, але ще не відправлених до військових частин);
на військовозобов`язаних, резервістів, призваних на збори і визнаних непридатними до військової служби;
на ліцеїстів, визнаних непридатними до подальшого навчання;
на членів сімей військовослужбовців, у яких виявлені медичні показання до тривалого спеціалізованого лікування (медичного спостереження), до навчання (виховання) у спеціалізованих навчальних закладах або медичні протипоказання до транспортування.
У всіх інших випадках у мирний час постанова ВЛК оформляється довідкою ВЛК.
Поряд з цим, відповідно пункту 22.7 глави 22 розділу ІІ Положення № 402 (у редакції від 28.02.2025 року) свідоцтво про хворобу під час дії особливого періоду складається:
на всіх військовослужбовців та військовозобов`язаних, визнаних непридатними до військової служби, непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
на військовозобов`язаних, визнаних непридатними до військової служби.
У всіх інших випадках у особливий період постанова ВЛК оформляється довідкою ВЛК. Під час дії особливого періоду довідка на контроль у штатну ВЛК не направляється.
Відповідно пункту 22.8 глави 22 розділу ІІ Положення № 402 (у редакції від 28.02.2025 року) свідоцтво про хворобу підлягає розгляду, а постанова ВЛК - затвердженню:
а) у мирний час:
на генералів (адміралів), військовослужбовців запасу та у відставці, які оглянуті згідно з пунктом 3.13 розділу II Положення; на всіх осіб, які оглянуті у НВМКЦ «ГВКГ»; на військовослужбовців та членів їх сімей, за наявності медичних протипоказань до направлення за кордон - ЦВЛК;
на всіх військовослужбовців, членів їх сімей, курсантів, ліцеїстів - ВЛК регіону;
б) під час дії особливого періоду:
на генералів (адміралів), а також на всіх осіб, які оглянуті у ГВМКЦ, - ЦВЛК, на всіх військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів - ВЛК регіону.
Постанова ВЛК про придатність військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) до військової служби оформлюється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає (пункт 22.9 глави 22 розділу ІІ Положення № 402 (у редакції від 28.02.2025 року)). 
Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що станом на дату прийняття постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 №5/215 від 13.12.2022 року Положення № 402 (у редакції від 16.04.2021 року) передбачало оформлення (складення) у воєнний час на військовозобов`язаних постанови ВЛК у вигляді довідки ВЛК, натомість станом на дату прийняття рішення, оформленого протоколом засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 26.03.2025 року №2025-0326-1331, Положення № 402 (у редакції від 28.02.2025 року) передбачало оформлення (складення) під час дії особливого періоду на військовозобов`язаних постанови ВЛК у вигляді свідоцтва про хворобу. 
Таким чином, Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України під час перегляду постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 №5/215 від 13.12.2022 року було застосовано норми Положення № 402 зі змінами щодо форми постанови ВЛК, які не були чинні під час її складення. 
Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).
У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).
Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац 6 підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що зміни внесенні у Положення № 402 щодо форми постанови ВЛК (у редакції від 28.02.2025 року) не поширюються на правовідносини, що діяли до таких змін, відтак рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлене витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України №2025-0326-1331 від 26.03.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню. 
При обранні способу відновлення порушеного права позивача, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Суд вважає, що ефективний захист порушеного права позивача потребує зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних у відповідності до постанови військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_8 , оформленої довідкою №5/215 від 13.12.2022 року, якою визнано ОСОБА_1 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та внести відповідні зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
При цьому задоволенню не підлягає вимога про «вважати дійсною постанову військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 №№215 від 13.12.2022 року», оскільки з`явлення такої не передбачено статтею 5 КАС України. 
Завданням адміністративного судочинства в силу частини 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами частини 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з коригуванням обраного способу захситу.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлене витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України №2025-0326-1331 від 26.03.2025 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних у відповідності до постанови військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_8 , оформленої довідкою №5/215 від 13.12.2022 року, якою визнано ОСОБА_1 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, та внести відповідні зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України (01133, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 19). 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.