14.05.26
22-ц/812/929/26
Провадження № 22-ц/812/929/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

12 травня 2026 року      м. Миколаїв
справа № 468/2524/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»
на заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 02 лютого 2026 року суддею Янчуком С.В., у приміщенні цього ж суду, (повний текст складено того ж дня), у цивільній справі за позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У листопаді 2025 року ТОВ «ФК «Солвентіс» звернулося до ОСОБА_1 про стягнення 15 000 грн кредитної заборгованості, з яких 10 000 грн заборгованість за кредитом та 5 100 грн – за відсотками.
Позивач зазначав, що 15.06.2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про надання кредиту № 2397660. 
10.06.2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу № АК-10/06/2025.
07.07.2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» укладений договір факторингу № ДФ-07072025.
Згідно з вказаними договорами факторингу відбулось відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 2397660 від 15.06.2019 року до відповідача ОСОБА_1 .
У зв`язку з невиконанням позичальницею умов кредитного договору, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 зазначену вище суму. 
Узагальнені доводи інших учасників
Відзиву на позовну заяву до суду не надходило.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивовано недоведеністю укладення договору кредиту, оскільки згідно приписів ЦК України такий договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
На підтвердження факту перерахування грошових коштів позивачем надано лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 5860-ВП від 09.09.2025 року. Проте він не доводить, що кошти в сумі 10 000 грн 15.06.2019 року перераховані саме на банківську картку відповідача ОСОБА_1 , адже не містить інформації про власника вказаної в ньому картки. З клопотанням про витребування доказів щодо особи, на ім`я якої емітована банківська картка, представник позивача до суду не звертався.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Солвентіс», посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновку суду першої інстанції про недоведеність укладення договору кредиту.
Так, на підтвердження цього факту суду було надано кредитний договір, який містить підписи обох сторін і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом, деталізований розрахунок заборгованості, та лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. № 5860-ВП від 09.09.2025. 
Листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» підтверджено успішність проведення платежу, а саме: 15.06.2019 успішно здійснено переказ кошти у сумі 10 000 грн на картку НОМЕР_1 , код авторизації 208537, номер транзакції в системі WayForPay 90636986406683761759810033598036. 
Укладення договору та перерахування коштів за ним відповідачкою ОСОБА_1 не спростовано.
Також апелянт зазначав, що ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» не є банківською установою і, відповідно, не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників, а лише надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що реєструє сам позичальник в Особистому кабінеті на сайті Кредитодавця для отримання кредиту. Оцінюючи надані позивачем докази, суд фактично виходив з необхідності підтвердження перерахування коштів документами, що за своєю правовою природою можуть бути сформовані виключно банком. Однак банк-емітент платіжної картки не є стороною спірних правовідносин, а законодавство не покладає на небанківську фінансову установу обов`язку отримувати чи зберігати такі документи.
Таким чином суд першої інстанції помилково застосував норми банківського бухгалтерського обліку, які поширюються виключно на банки, до правовідносин за участю небанківської фінансової установи, що надає мікрокредити шляхом card-to-card/card-to-client переказів.
Крім того, для оформлення заявки на отримання кредитних коштів позичальник повинен вчинити такі дії, як: зайти на офіційний веб-сайт Компанії та перейти до розділу оформлення кредиту; за допомогою кредитного калькулятора обрати бажану суму кредиту; зазначити бажаний строк користування коштами; перевірити суму, розраховану до повернення та переконатися, що умови кредитування позичальнику підходять; натиснути кнопку «Подати заявку»; заповнити анкету, вказавши персональні дані (ПІБ, дата народження, контактні дані тощо); додати інформацію про платіжну картку, емітовану українським банком; підтвердити номер мобільного телефону та інші дані. Примітка: Мобільний телефон та платіжна картка мають бути під рукою, оскільки використовуються для верифікації.
Таким чином, перерахування кредитних коштів на картку особи, відмінної від позичальника ОСОБА_1 на зазначену нею картку є неможливим. 
Узагальнені доводи інших учасників 
Відповідачка ОСОБА_1 , з урахуванням правил частини восьмої статті 128 ЦПК України, є належно повідомленою про слухання справи, оскільки була повідомлена засобами поштового зв`язку та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади.
Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.
2.Мотивувальна частина
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України та враховуючи, що рішення суду постановлене у справі з ціною позову, яка є меншою ніж 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, оскільки рішення у цій справі ухвалене за відсутності учасників справи, повне судове рішення складене 14 травня 2026 року, датою ухвалення рішення є 14 травня 2026 року.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, отже апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 15.06.2019 між ТОВ "Алекскредит" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №2397660, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором.
Відповідно до п. 7.2 договору, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився з цим договором та правилами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись своїх обов`язків та виконувати їх.
Згідно з п. 7.10 договору, цей договір укладено в електронній формі на сайті кредитодавця згідно зі ст. ст. 207, 639 ЦК України та із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію», закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Підписання позичальником цього Договору відбувається шляхом акцептування Оферти (пропозиції укласти електронний договір).
Пунктами 1.5., 1.6. Договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється, відповідно до положень ст. 1054 Цивільного кодексу України, виходячи з Базової процентної ставки, Акцій, Програми лояльності Кредитодавця, Спеціальної процентної ставки по кредиту після спливу Узгодженого строку повернення кредиту. Нарахування процентів за користування кредитом за Акційними ставками і ставками Програми лояльності здійснюється тільки за умови повернення кредиту до спливу Узгодженого строку повернення кредиту, наведеного у п. 1.9. цього Договору. У випадку виникнення заборгованості проценти за користування кредитом за період Узгодженого строку повернення кредиту нараховуються, виходячи із Базової процентної ставки, а поза межами цього строку виходячи із Спеціальної процентної ставки, встановленої для періоду, що перевищує Узгоджений строк повернення кредиту. Базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7%. Акційна ставка або ставка за Програмою лояльності за один день користування кредитом 1,02%. Спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після Узгодженого строку повернення я кредиту (у випадку виникнення Заборгованості, прострочення кредиту) - 3,00%.
Дата надання кредиту, Узгоджений строк повернення кредиту і відповідна узгоджена Дата повернення кредиту, сума кредиту (загальний розмір кредиту), Проценти за користування кредитом, Реальна процентна ставка за кредитом, абсолютне значення подорожчання кредиту вказані у Графіку платежів, що визначається у Додатку № 1 до цього Договору та є невід`ємною його частиною. Графік платежів складається окремо за умови дії Акцій і/або Програми лояльності у випадку повернення зобов`язань до спливу Узгодженого строку повернення кредиту та за умови дії Базової і Спеціальної процентної ставки у випадку погашення заборгованості поза межами Узгодженого строку повернення кредиту (п. 1.8. Договору).
Згідно п. 1.9., п. 1.10. Договору сторони встановлюють Узгоджений строк повернення кредиту: 30 календарних днів до 15.07.2019 року (включно). Кредит надається Позичальнику в сумі, що зазначена в п.1.4. Договору в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок Позичальника.
Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. Договору строк дії Договору визначається з моменту його укладення між сторонами та діє до повного виконання Сторонами обов`язків за ним. Датою укладання Договору є дата прийняття Оферти Заявником та підписання Договору Сторонами.
З боку позичальника договір та графік платежів підписано за допомогою одноразового ідентифікатору 2397660.
ТОВ "Алекскредит" виконало умови договору та 15.06.2019 перерахувало шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача через ТОВ "ВЕЙ ФОР ПЕЙ", яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, кошти в розмірі 10 000 грн, маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 208537, номер транзакції в системі WayForPay 90636986406683761759810033598036, що підтверджується копією листа ТОВ "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" № 5860-ВП від 09.09.2025.
10 червня 2025 між ТОВ "Секвоя Капітал" та ТОВ "Алекскредит" було укладено договір факторингу № АК-10/06/2025, відповідно до умов якого ТОВ "Алекскредит" зобов`язується відступити ТОВ "Секвоя Капітал" права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ "Секвоя Капітал" зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити ТОВ "Алекскредит" ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб, 
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10 червня 2025 року, відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2397660 від 15.06.2019, сума заборгованості по якому становить 15 100 грн, з яких 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту та 5 100 грн за відсотками.
07 липня 2025 між ТОВ "Секвоя Капітал" та ТОВ "ФК "Солвентіс" укладено договір факторингу № ДФ-07072025, відповідно до умов якого ТОВ "Секвоя Капітал" зобов`язується відступити ТОВ "ФК "Солвентіс" права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ "ФК "Солвентіс" зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити ТОВ "Секвоя Капітал" ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № ДФ-07072025 від 07 липня 2025 року, відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2397660 від 15.06.2019, сума заборгованості по якому становить 15 100 грн, з яких 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту та 5 100 грн за відсотками.
Відповідно до детального (щоденного) розрахунку заборгованості за Договором про надання кредиту станом на 06.06.2025 року сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 20 100. Однак до стягнення з ОСОБА_1 позивачем пред`явлено лише 15 100 грн, з яких 10 000 грн за тілом кредиту та 5100 грн за процентами.
Позиція апеляційного суду
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію" (далі - Закон).
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст.11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що "невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, ч. 2 ст. 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним".
У справі, яка переглядається, встановлено, що 15.06.2019 між ТОВ "Алекскредит" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №2397660.
Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатору 2397660.
ТОВ "Алекскредит" виконало умови договору та 15.06.2019 через ТОВ "ВЕЙ ФОР ПЕЙ", яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, перерахувало ОСОБА_1 10 000 грн шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки, маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 208537, номер транзакції в системі WayForPay 90636986406683761759810033598036, що підтверджується копією листа ТОВ "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" № 5860-ВП від 09.09.2025.
Надаючи правову оцінку зазначеному, колегія суддів вважає доведеним факт укладення договору позики та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів від ТОВ "Алекскредит". 
Зазначені обставини жодним чином не спростовані.
Доказів протилежного, зокрема щодо укладення договору, належності відповідачу номеру телефону, надходження на нього смс-кодів, а також отримання зазначених коштів, матеріали справи не містять. Тобто не спростовано відповідачем, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.
За вказаних обставин колегія суддів доходить висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення 15 100 грн кредитної заборгованості.
Крім іншого позовна заява ТОВ «ФК «Солвентіс» містить клопотання про стягнення 6 000 грн витрат на надання правничої допомоги.
Відповідно до частин другої та третьої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат з надання правничої допомоги заявником надано Договір про надання правничої допомоги від 01.07.2025 року, з якого вбачається, що він укладений між ТОВ «ФК «Солвентіс» та адвокатом Лівак І.М. Договором визначено обов`язки сторін, обсяг послуг, які мають бути надані, їх вартість, порядок здійснення розрахунків, строк дії договору та інші умови.
Також до позову додано Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання ТОВ «ФК «Солвентіс» правової допомоги щодо стягнення кредитної заборгованості, та Акт №2397660 від 30.09.2025 року.
Отже, з наданих позивачем документів вбачається, що адвокат Лівак І.М. надав ТОВ «ФК «Солвентіс» певні послуги з правничої допомоги. 
Однак, жодної вказівки про те, що ці послуги надані в межах позову ТОВ «ФК «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, матеріали справи не містять.
Таким чином надання адвокатом Лівак І.М. правничої допомоги позивачу саме щодо позовних вимог, заявлених за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено.
З огляду на викладене суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» 6 000 грн витрат на надання правничої допомоги.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють договірні відносини, а тому ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України слід скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат
Згідно із підпунктами "б", "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, скасував рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі, то наявні підстави для відшкодування відповідачкою ОСОБА_1 судових витрат позивача, понесених ним у суді першої та апеляційної інстанції.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» підлягає стягненню 6 056 грн (2 422,40 + 3 633,60).
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» задовольнити.
Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 02 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари Київська область, код ЄДРПОУ 43657029) 21 156 (двадцять одну тисячу сто п`ятдесят шість) грн, з яких 15 100 грн заборгованості за кредитним договором та 6 056 грн судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук
Судді:      В.В.Коломієць
Т.В.Серебрякова 
---------------------------------
Повну постанову складено 14 травня 2026 року