Справа № 420/5173/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 24.02.2026 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.01.2026 року про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 24.06.2021 року (з дня призначення) відповідно до довідки Одеського апеляційного суду, виходячи зі стажу 36 років, з урахуванням роботи на посаді стажера народного судді Суворовського районного народного суду м. Одеси – 1 рік 4 місяці та 7 днів; періоду строкової служби – 2 роки 1 місяць та 20 днів; періоду половини строку навчання у Харківському юридичному інституті за спеціальністю «Правознавство» – 1 рік 10 місяців та 29 днів; періоду роботи на посаді секретаря судової палати з розгляду кримінальних справ – 9 місяців 29 днів, а саме: у розмірі 82 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він 14.05.2021 звернувся до Вищої ради правосуддя з заявою про звільнення з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку. Рішенням Вищої ради правосуддя від 27.05.2021 №1162/0/15-21 позивача звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду. Рішенням Малиновського об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі № 155350009093 від 24.06.2021 Позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 72% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням стажу роботи на посаді судді, що дає йому право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці у загальному розмірі 174991,50 грн.
Згідно змісту вказаного рішення, стаж роботи на посаді судді складає 31 рік 6 місяців 6 днів, у процентному розрахунку в розмірі 72 відсотків від заробітної плати працюючого па відповідній посаді судді. При цьому, управлінням ПФУ не було враховано до стажу під час призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоди, зокрема: - роботи на посаді стажера народного судді Суворовського районного народного суду м. Одеси – 1 рік 4 місяці та 7 днів; - періоду строкової служби – 2 роки 1 місяць та 20 днів; - періоду половини строку навчання у Харківському юридичному інституті за спеціальністю «Правознавство» – 1 рік 10 місяців та 29 днів; - періоду роботи на посаді секретаря судової палати з розгляду кримінальних справ – 9 місяців 29 днів. Враховуючи зазначене, розмір довічного грошового утримання судді у відставці підлягає перерахунку – із розрахунку стажу 36 років 11 місяців 3 днів.
З даного приводу позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. За результатом розгляду заяви, ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу відмовлено у перерахунку, про що надіслано відповідне рішення від 21.01.2026.
Ухвалою судді від 27.02.2026 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду документу про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі 1 064,96 грн або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Ухвалою судді від 04.03.2026 прийнято до розгляду позовну заяву; відкрито провадження у адміністративній справі та вирішено розглядати справу в порядку статті 262 КАС України.
16.03.2026 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити та вказує, що відсутні підстави до страхового стажу врахувати спірні періоди роботи.
19.03.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив у якій позивач на позовних вимогах наполягає.
30.04.2026 суд ухвалив позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без руху; встановити позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали. Зазначив, що недоліки позовної заяви повинні бути усунені шляхом надання до суду заяви/клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з заявленими вимогами у період з 24.06.2021 по 24.08.2025 та доказами, з зазначенням обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.
08.05.2026 суд ухвалив адміністративний позов в частині позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 24.06.2021 по 24.08.2025 відповідно до довідки Одеського апеляційного суду, виходячи зі стажу 36 років, з урахуванням роботи на посаді стажера народного судді Суворовського районного народного суду м. Одеси – 1 рік 4 місяці та 7 днів; періоду строкової служби – 2 роки 1 місяць та 20 днів; періоду половини строку навчання у Харківському юридичному інституті за спеціальністю «Правознавство» – 1 рік 10 місяців та 29 днів; періоду роботи на посаді секретаря судової палати з розгляду кримінальних справ – 9 місяців 29 днів, а саме: у розмірі 82 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум – залишити без розгляду. В решті частині позовних вимог розгляд справи №420/5173/26 продовжити.
Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке. 
Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відстрочку та отримання щомісячного довічного грошового забезпечення судді у відставці ОСОБА_1 (а.с.11), загальна тривалість стажу становить 36 років 11 місяців та 03 дні, у т.ч.:
-строкова служба в лавах Радянської Армії, з 22.04.1980 по 10.06.1982, 02 роки 01 місяць 20 днів;
-Харківський юридичний інститут (половина строку навчання), з 01.09.1984 по 29.06.1988, 01 рік 10 місяців 29 днів;
-стажер народного судді Суворовського районного народного суду м.Одеси, з 01.08.1988 по 06.12.1989, 01 рік 04 місяці 07 днів;
-народний суддя Суворовського районного народного суду м.Одеси, з 07.12.1989 по 25.08.1993, 03 роки 08 місяців 19 днів;
-суддя Одеського обласного суду/у тому числі апеляційного суду Одеської області, з 25.08.1993 по 30.11.2015, 22 роки 03 місяці 06 днів;
-секретар судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області, 01.12.2015 по 26.09.2016, 09 місяців 29 днів;
-заступник голови апеляційного суду Одеської області, з 30.09.2016 по 28.12.2018, 01 рік 10 місяців 30 днів;
-суддя/заступник голови Одеського апеляційного суду, з 28.12.2018 по 11.06.2021, 02 роки 05 місяців 15 днів.
Вказані періоди служби, навчання та роботи підтверджується й записами, що містяться в трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с.13-17), військовому квитку НОМЕР_2 (а.с.18-24), дипломі НОМЕР_3 (а.с.24-25).
Рішенням Вищої ради правосуддя від 27.05.2021 №1162/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» (а.с.12-13), позивача звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, зазначивши, що ОСОБА_1 має достатній для звільнення у відставку стаж роботи.
Рішенням Малиновського об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі № 155350009093 від 24.06.2021 (а.с.11) позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 72% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням стажу роботи на посаді судді, що дає йому право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці у загальному розмірі 174991,50 грн. 
Згідно змісту вказаного рішення, стаж роботи на посаді судді складає 31 рік 6 місяців 6 днів, у процентному розрахунку в розмірі 72 відсотків від заробітної плати працюючого па відповідній посаді судді. При цьому, управлінням ПФУ не було враховано до стажу під час призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоди, зокрема: - роботи на посаді стажера народного судді Суворовського районного народного суду м. Одеси – 1 рік 4 місяці та 7 днів;- періоду строкової служби – 2 роки 1 місяць та 20 днів;- періоду половини строку навчання у Харківському юридичному інституті за спеціальністю «Правознавство» – 1 рік 10 місяців та 29 днів;- періоду роботи на посаді секретаря судової палати з розгляду кримінальних справ 9 місяців 29 днів.
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.26-29).
За результатом розгляду заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу відмовлено у перерахунку, про що надіслано лист від 21.01.2026 (а.с.30).
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого. 
Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією та законами України.
У п. 4 ч. 5 ст. 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, на час виходу у відставку, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого ч. 1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються судоустрій, судочинство, статус суддів.
Згідно з абз. 4 п. 34 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень України «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, то незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.
Щомісячне грошове утримання судді у відставці, як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10) зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 52).
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 22.12.2010 №23- рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008.
Також, у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3- рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2. абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів. їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.
Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинили вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг переділеного законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).
Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rec (2010)12) від 17.11.2010 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».
Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України «Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку» від 13.03.2015 № 20.
Отже, неправомірним є позбавлення судді, набутого статусу (статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності.
На момент виходу позивача у відставку Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (з наступними змінами і доповненнями) є чинним.
Відповідно до ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді період перебування на посаді стажера народного судді Суворовського районного народного суду м.Одеси, з 01.08.1988 по 06.12.1989, 01 рік 04 місяці 07 днів, суд зазначає таке.
За правилами ч. 1 ст. 116 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон України «Про судоустрій і статус суддів») суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 137 цього Закону, має право подати у відставку.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» стаж роботи на посаді судді визначається згідно зі статтею 137 цього ж Закону.
Відповідно до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у первісній редакції 2016 року до стажу роботи на посаді судді зараховувалась лише робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосудця, Вищої ради юстиції. Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Однак, Законом України від 12.07.2018 №2509-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».
Отже, з дати набрання чинності Законом №2509-VІІІ, тобто з 05.08.2018, законодавець встановив нові правила обчислення стажу роботи на посаді судді, згідно з якими до суддівського стажу також зараховується період роботи у сфері права, вимога щодо якого була необхідною для призначення (обрання) особи на посаду судді вперше в силу вимог закону, який діяв на момент такого призначення (обрання).
Системний аналіз наведених норм доводить, що положення ст. 137 та абз. 4 п. 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачають, що з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесені зміни до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям додатково до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18 зазначено, що внесені до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 року №328-1 (чинний на момент призначення позивача суддею вперше), народним суддею міг бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, мав вищу юридичну освіту і стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний іспит.
Таким чином, на момент призначення позивача суддею для зайняття такої посади поряд з іншим необхідним була наявність стажу роботи в галузі права не менш як два роки.
Отже, відповідач при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача безпідставно не зарахував вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді.
Позивач був призначений (обраний) на посаду до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а тому норми цього Закону, щодо порядку обчислення стажу роботи на посаді судді до позивача застосовуватись не можуть.
Не зарахування певних періодів до стажу роботи на посаді судді позивача у випадку спірних правовідносин свідчить про протиправність дій органу Пенсійного фонду в частині невиконання покладених на нього обов`язків щодо правомірного та обґрунтованого визначення стажу роботи на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Відповідно, враховуючи вказане, до розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача, необхідно зарахувати роботу на посаді стажера народного судді Суворовського районного народного суду м.Одеси, з 01.08.1988 по 06.12.1989, 01 рік 04 місяці 07 днів.
Щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді строкової служби в лавах Радянської Армії, з 22.04.1980 по 10.06.1982, 02 роки 01 місяць 20 днів та половину строку навчання у Харківському юридичному інституті, з 01.09.1984 по 29.06.1988, 01 рік 10 місяців 29 днів, суд зазначає таке.
Так, згідно з частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Після втрати чинності статті 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01.01.2012.
Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах: від 08.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 31.03.2021 у справі №235/7316/16-а, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 12.05.2020 у справі №303/1504/17-а, від 30.03.2023 у справі №280/2167/21.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, має бути зараховано календарний період проходження строкової військової служби та половина строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі.
Щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді перебування позивача на посаді секретаря судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області, 01.12.2015 по 26.09.2016, 09 місяців 29 днів, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у складі апеляційного суду можуть утворюватися судові палати з розгляду окремих категорій справ. Судову палату очолює секретар судової палати, який обирається з числа суддів цього суду строком на два роки. Суддя не може бути секретарем судової палати у відповідному суді більш як два строки поспіль. Рішення про утворення судової палати, її склад, а також про обрання секретаря судової палати приймаються зборами суддів апеляційного суду за пропозицією голови суду. Секретар судової палати організовує роботу відповідної палати, контролює здійснення аналізу та узагальнення судової практики у справах, віднесених до компетенції палати, інформує збори суддів апеляційного суду про діяльність судової палати.
Тобто, перебування позивача на посаді секретаря судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області обумовлено наявності у нього статусу судді, а відтак й період такого перебування має бути зарахований до стажу роботи на посаді судді.
Відповідно до приписів Закону України «Про судоустрій і статус суддів» постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №200/14891, затверджено Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Порядок №3-1).
Відповідно до Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.
У пунктах 6-9 розділу IV Порядку №3-1 вказано, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці), або за зверненням судді у відставці. Документи про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання розглядає орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.
Орган, що приймає рішення про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, не пізніше 10 днів після винесення рішення інформує особу про перегляд щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням його розміру або про відмову в перегляді щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.
У разі якщо внаслідок перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання зменшується, щомісячне довічне грошове утримання виплачується в раніше встановленому розмірі, про що орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, повідомляє суддю.
Водночас, суд зазначає, що за захистом порушеного права позивач звернувся із заявою 26.12.2025.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пп.2-4 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про: - визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; - визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; - визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд, зокрема, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.01.2026 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
При цьому, ця відмова сама по собі не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень, оскільки така відмова має бути відображена саме у рішенні суб`єкта владних повноважень або у його діях.
Суд зазначає, що під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону.
Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнано протиправною судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.
Разом з цим до стажу роботи ОСОБА_1 , що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не було зараховано період роботи на посаді стажера народного судді Суворовського районного народного суду м. Одеси – 1 рік 4 місяці та 7 днів; періоду строкової служби – 2 роки 1 місяць та 20 днів; періоду половини строку навчання у Харківському юридичному інституті за спеціальністю «Правознавство» – 1 рік 10 місяців та 29 днів; періоду роботи на посаді секретаря судової палати з розгляду кримінальних справ – 9 місяців 29 днів та не було здійснено перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням зазначеного стажу роботи.
З наведених вище встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги є правомірними та належать задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо врахування при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 період роботи на посаді стажера народного судді Суворовського районного народного суду м. Одеси – 1 рік 4 місяці та 7 днів; періоду строкової служби – 2 роки 1 місяць та 20 днів; періоду половини строку навчання у Харківському юридичному інституті за спеціальністю «Правознавство» – 1 рік 10 місяців та 29 днів; періоду роботи на посаді секретаря судової палати з розгляду кримінальних справ – 9 місяців 29 днів та здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 25.08.2025, з урахуванням зазначеного стажу роботи.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Водночас, при вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
Суд зазначає, що дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18.
Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі № 2040/6320/18.
Саме такий судовий захист соціальних прав позивача суд вважає ефективним та реальним з огляду на обставини справи.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Водночас, на переконання суду, визначення відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді при перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням спірного стажу роботи, є передчасним, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, тому у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити, як передчасних.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2129,92 грн, що підтверджується квитанцією про сплату від 27.02.2026.
Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо врахування при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 період роботи на посаді стажера народного судді Суворовського районного народного суду м. Одеси – 1 рік 4 місяці та 7 днів; періоду строкової служби – 2 роки 1 місяць та 20 днів; періоду половини строку навчання у Харківському юридичному інституті за спеціальністю «Правознавство» – 1 рік 10 місяців та 29 днів; періоду роботи на посаді секретаря судової палати з розгляду кримінальних справ – 9 місяців 29 днів та здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , з урахуванням зазначеного стажу роботи.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період роботи на посаді стажера народного судді Суворовського районного народного суду м. Одеси – 1 рік 4 місяці та 7 днів; періоду строкової служби – 2 роки 1 місяць та 20 днів; періоду половини строку навчання у Харківському юридичному інституті за спеціальністю «Правознавство» – 1 рік 10 місяців та 29 днів; періоду роботи на посаді секретаря судової палати з розгляду кримінальних справ – 9 місяців 29 днів.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 25.08.2025, з урахуванням стажу роботи на посаді стажера народного судді Суворовського районного народного суду м. Одеси – 1 рік 4 місяці та 7 днів; періоду строкової служби – 2 роки 1 місяць та 20 днів; періоду половини строку навчання у Харківському юридичному інституті за спеціальністю «Правознавство» – 1 рік 10 місяців та 29 днів; періоду роботи на посаді секретаря судової палати з розгляду кримінальних справ – 9 місяців 29 днів та з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА