Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2026 р. № 520/31565/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 28 березня 2025 року №262840025066 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 весь трудовий стаж, зазначений у трудовій книжці НОМЕР_1 від 15.08.1988р., включаючи спірні періоди навчання та роботи, а саме: 
1) період денного навчання на факультеті проблем фізики та енергетики Московського фізико-технічного інституту з 01.09.1982р. по 30.06.1988р. згідно диплома НОМЕР_2 від 30.06.1988р.;. 
2) період з 01.11.1994р. по 17.12.1999р. згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 15.08.1988р.
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 березня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням наданих позивачем доказів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем прийнято протиправне рішення від 28 березня 2025 року №262840025066, яким відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Позивач вважає, що йому протиправно не зараховано до страхового стажу період денного навчання на факультеті проблем фізики та енергетики Московського фізико-технічного інституту з 01.09.1982 по 30.06.1988 згідно диплома НОМЕР_2 від 30.06.1988 та період з 01.11.1994р. по 17.12.1999 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 15.08.1988, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.
Вказану ухвалу суду надіслано судом відповідачу з використанням системи Електронний суд та доставлено в його електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
У встановлений судом строк, відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що рішення від 28.03.2025 №262840025066 є обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню, оскільки станом на дату звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж передбачений статтею 26 Закону № 1058-IV. З огляду на вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розгляд справи відбувається з урахуванням днів перебування судді Ольги Горшкової у відпустці.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 21.03.2025 позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою щодо призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до принципу екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії за віком розглянута Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням Відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 28.03.2025 року №262840025066 було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
В зазначеному рішенні вказано, що до загального страхового стажу не зараховані період навчання 01.09.1982 по 30.06.1988 згідно диплома НОМЕР_4 від 30.06.1988, оскільки відсутня дата рішення екзаменаційної комісії та період 01.11.1994 по 17.12.1999 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 15.08.1988, оскільки відсутня назва посади відповідальної особи, яка завірила запис про звільнення. (а.с.10).
Крім того зазначено, що загальний страховий стаж позивача становить - 24 років 05 місяців 26 днів.
Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно положень пункту 1 частини першої статті 8 Закон № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.
Перевіряючи правомірність поведінки відповідача у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону № 1058-IV).
Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).
З огляду на наведене, страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.
За період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).
Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Крім того, пунктом "д" частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
З огляду на п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Із аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що трудовий стаж підтверджується записами у трудовій книжці і лише у випадку відсутності трудової книжки, записів у ній або ж, якщо наявні записи неправильні чи неточні щодо періодів роботи, трудовий стаж може встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п.2.2 пункту 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 р. №162 (далі за текстом Інструкція №162), яка застосовувалася до 17.08.1993 р., заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, спеціальність; відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за досягнення у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до діючого законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Підпунктом 2.3 пункту 2 Інструкції №162 визначено, що всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, перовою чи кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього чи фіолетового кольору.
З огляду на підпункт 2.11 пункту 2 Інструкції №162, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.
Першу сторінку (титульна сторінка) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнюється трудова книжка.
Підпунктом 2.13 пункту 2 Інструкції №162 визначено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовку пишеться повне найменування підприємства.
Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийому на роботу.
У графі 3 пишеться: «Прийнятий чи призначений у такий-то цех, відділ, підрозділ, дільниця, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії чи посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи. Професії чи посади, на яку прийнятий працівник, проводяться: для працівників відповідно до найменування професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій працівників; для службовців відповідно до найменування посад, зазначених у Єдиній номенклатурі посад службовців чи відповідно до штатного розпису.
Відповідно до підпунктів, 2.25, 2.26 пункту 2 Інструкції №162 записи про причини звільнення повинні здійснюватися у трудовій книжці у точній відповідності до формулювань діючого законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Запис про звільнення у трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманняи наступних правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис наказ (розпорядження), його дата і номер.
Днем звільнення вважається останній день роботи.
В оскаржуваному рішенні Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, зазначає про недоліки оформлення трудової книжки НОМЕР_3 від 15.08.1988, а саме до страхового стажу не зараховано період 01.11.1994 по 17.12.1999, оскільки відсутня назва посади відповідальної особи, яка завірила запис про звільнення.
Як встановлено судом, трудова книжка НОМЕР_1 від 15.08.1988, наявна у матеріалах справи, першій (титульній) сторінці зазначено прізвище, ім?я та по батькові позивача, дата заповнення 15 серпня 1988, його підпис і підпис відповідальної особи за заповнення трудової книжки та стоїть печатка відповідного підприємства та в даній трудовій книжці позивача містяться відомості про те, що він: із 01.11.1994 по 17.12.1999 працював у Закритому акціонерному товаристві «Пайове кредитне товариство».
Зазначені записи скріплені печаткою підприємства, однак запис про звільнення не містить назви посади відповідальної особи, яка завірила запис про звільнення. Разом з тим, Інструкції №162 не встановлювала такої вимоги при заповненні записів про причини звільнення. Таким чином, у відповідача не було правових підстав для не зарахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача.
Суд враховує правові висновки Верховного Суду, який вважає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком) за формальну неправильність оформлення трудової книжки з вини адміністрації підприємства яка відповідальна за дотримання правил її ведення (постанова від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17).
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.11.1994 по 17.12.1999, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 15.08.1988.
Також з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 28.03.2025 року №262840025066 вбачається, що до загального стажу не враховано період навчання 01.09.1982 по 30.06.1988 згідно диплома НОМЕР_2 від 30.06.1988, оскільки відсутня дата рішення екзаменаційної комісії.
Відповідно до пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Під час навчання позивача діяли норми Інструкції №162, пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, учням, аспірантам та клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад (науковий заклад) вносить записи про час навчання у денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих та середніх спеціальних навчальних закладів, у партійних школах та школах просування. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукового закладу) про зарахування на навчання та відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів клінічних ординаторів.
Підпунктом "в" пункту 2.17 Інструкції №162 передбачено, що у трудові книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів наступні записи: про час навчання у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах (включаючи і час роботи у студентських загонах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики), партійних школах, школах профруху та про час перебування в аспірантурі клінічної ординатури, крім випадків , зазначених у п. 2.15 цієї Інструкції.
Проте, наявність недоліків в оформленні диплому не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що особа жодним чином не впливає на дотримання/недотримання уповноваженою особою порядку заповнення диплому та не може нести негативні наслідки за окремі його недоліки, при цьому, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Судом із наявних в матеріалах справи документів встановлено, ОСОБА_1 відповідно до копії диплома серії НОМЕР_2 від 30.06.1988 навчався в Московському фізико-технічному інституті з 01.09.1982 по 30.06.1988.
Суд зазначає, що вказаний вище диплом не містить помарок чи виправлень, на ньому є підписи Голови державної екзаменаційної комісії, ректора навчального закладу та секретаря екзаменаційної комісії, завірено печаткою навчального закладу, проставлена відмітка про видачу та реєстраційний номер диплома.
При цьому до диплома додано витяг із залікової відомості (реєстраційний №563 від червня місяця 1988р.), у якому також присутні усі необхідні реквізити та який завірений підписами декана (ректора) інституту та секретаря факультету.
Крім того, судом із матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до керівництва ДНУ «Київський академічний університет» (який є правонаступником Фізико-технічного навчально-наукового центру НАН України, правонаступника Київського відділення Московського фізико-технічного інституту), із заявою щодо підтвердження періоду навчання ним у вищому навчальному закладі за документами, які могли зберігатися у архівних документах Фізико-технічного навчально-наукового центру HAH України.
Листом від 08.09.2025р. за №224/01-6/326 за підписом керівника вишу академіка НАН України було повідомлено, що ОСОБА_1 закінчив повний курс денного навчання на факультеті проблем фізики та енергетики Московського фізико-технічного інституту за спеціальністю Автоматика та електроніка. Термін навчання: з 01.09.1982р. по 30.06.1988р. Рішенням Державної екзаменаційної комісії ОСОБА_1 присвоєна кваліфікація інженера-фізика та виданий Диплом про вищу освіту НОМЕР_2 від 30.06.1988 за реєстраційним номером 563.
Також у листі №20.4.2/740 від 17.10.2025, що надійшов у відповідь на адвокатський запит №85/2025 від 06.10.2025р., директор Державного підприємства «Інформаційно-іміджевий центр» Міністерства освіти та науки України, поміж іншого, повідомив, що відсутність у дипломі НОМЕР_2 від 30.06.1988р. інформації щодо дати та/або номеру рішення екзаменаційної комісії не є підставою для прийняття компетентним органом з визнання рішення про відмову у визнанні диплома.
Враховуючи зазначене, суд зауважує, що та обставина, що в дипломі відсутня дата рішення екзаменаційної комісії не може слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаного часу навчання до страхового стажу.
Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач протиправно відмовив позивачу в зарахуванні до страхового стажу період денного навчання на факультеті проблем фізики та енергетики Московського фізико-технічного інституту з 01.09.1982 по 30.06.1988 згідно диплома НОМЕР_2 від 30.06.1988 та період роботи з 01.11.1994р. по 17.12.1999 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 15.08.1988, тому позовні вимоги позивача щодо скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 28.03.2025 №262840025066 підлягають задоволенню.
Відтак, належним та ефективним способом захисту прав позивача, в межах заявлених позовних вимог, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період денного навчання на факультеті проблем фізики та енергетики Московського фізико-технічного інституту з 01.09.1982 по 30.06.1988 згідно диплома НОМЕР_2 від 30.06.1988 та період робот з 01.11.1994 по 17.12.1999, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 15.08.1988 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат підлягає відповідно до положень ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 25.03.2025 №262840025066 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період денного навчання на факультеті проблем фізики та енергетики Московського фізико-технічного інституту з 01.09.1982 по 30.06.1988 згідно диплома НОМЕР_2 від 30.06.1988 та період робот з 01.11.1994 по 17.12.1999, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 15.08.1988 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга ГОРШКОВА