ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1208/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Мужичук Ю.Ю. 
за участі секретаря судового засідання Крамарової Н.В.
розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження
за позовом 	Управління освіти Ізюмської міської ради  3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Виконавчий комітет Ізюмської міської ради 	
до 	Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків  3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -   ІНФОРМАЦІЯ_1 	
про 	стягнення коштів	
за участю представників:
позивача: Науменко Л.І., самопредставництво;
відповідача: Горячко О.Б., довіреність;
третьої особи на стороні позивача: не з`явився;
третьої особи на стороні відповідача: не з`явився. 

ВСТАНОВИВ:

Управління освіти Ізюмської міської ради звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків про стягнення основного боргу 57 618,77 грн за спожиту електроенергію, послуги з розподілу та перетікання електричної енергії, інфляційних втрат 751,93 грн та 3% річних 473,58 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.02.2023 між сторонами укладено Договір оренди нерухомого комунального майна № 60, відповідно до умов якого Управління освіти Ізюмської міської ради виступає балансоутримувачем майна. На виконання зазначеного договору, з метою забезпечення відшкодування витрат балансоутримувача на оплату комунальних послуг, сторонами передбачалось укладення окремого договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та послуги з її розподілу, у тому числі перетікання реактивної електричної енергії. Разом з тим, відповідач, на якого покладено обов`язок з оплати (компенсації) вартості спожитих комунальних послуг, ухилився від підписання договору про відшкодування витрат № 112/25 від 01.12.2025 та не здійснив компенсацію вартості фактично спожитої електричної енергії, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 57 618,77 грн. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, нараховано 3 % річних у сумі 473,58 грн та інфляційні втрати у розмірі 751,93 грн.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на "06" травня 2026 р. о 12:00 год; запропоновано позивачу надати суду письмові пояснення щодо здійснених ним розрахунків заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, зокрема із зазначенням періодів нарахування, а також обґрунтуванням дати початку виникнення прострочення грошового зобов`язання, з якої Позивачем розпочато нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Також, цією ухвалою залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Виконавчий комітет Ізюмської міської ради.
13.04.2026 позивач до суду надав Додаткові пояснення (вх№8769) в яких зазначає, що нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат здійснено відповідно до ст. 625 ЦК України та п. 3.6 договору №112 від 01.12.2025, згідно з якими прострочення грошового зобов`язання настає на 31-й день після підписання актів виконаних робіт незалежно від наявності бюджетного фінансування. Позивач також посилається на положення п. 10.1 договору, відповідно до якого умови договору застосовуються до правовідносин сторін, що виникли з 01.10.2025, у зв`язку з чим початок нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних визначено з 01.11.2025. Крім того, позивач зазначає, що при здійсненні розрахунків штрафних санкцій враховано акти приймання-передачі товарної продукції між позивачем та АТ «Харківобленерго» за жовтень, листопад та грудень 2025 року.
15.04.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№9014), в якому просить відмовити у позові та вказує на те, що спірні правовідносини виникли з багатостороннього договору оренди №60 від 15.02.2023 та похідного договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію №112/25 від 01.12.2025. Такі договори не містять умов щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а відтак заявлені позовні вимоги у цій частині є безпідставними. Наголошує на тому, що в додатках до позовної заяви відсутні докази звернення позивача до відповідача із пакетом документів, необхідних для здійснення відшкодування спожитої електроенергії. Окремо зазначає, що Позивач не звертався за відшкодуванням у встановлені розумні строки, коли Відповідач мав можливість оплатити за взятими на себе зобов`язаннями по Договору інакше як за рішенням суду, оскільки Відповідач є бюджетною установою, яка здійснює видатки виключно в межах затверджених бюджетних асигнувань.
21.04.2026 позивачем подана до суду Відповідь на відзив (вх.№9511), в якій вказує на те, що відповідно до умов договору оренди №60 від 15.02.2023 на Відповідача покладено обов`язок здійснювати оплату витрат за спожиту електричну енергію. Позивач зазначає, що на виконання вказаного договору Користувачем фактично споживалась електрична енергія, що підтверджується актами фіксації показників лічильників та актами виконаних робіт, які підписані уповноваженими особами, а також розрахунками обсягів споживання та тарифів постачальника. Таким чином, на думку Позивача, факт надання послуг та їх вартість є належно доведеними. Наголошує на дотриманні договірного порядку документального оформлення витрат, оскільки всі необхідні документи (акти, рахунки, підтвердження від постачальника електроенергії) були своєчасно надані Користувачу, який, у свою чергу, їх підписував та передавав Відповідачу. Також заперечує доводи Відповідача щодо відсутності вини, зазначаючи, що прострочення виконання грошового зобов`язання саме по собі є підставою для застосування відповідальності, незалежно від причин, у тому числі бюджетного фінансування.
21.04.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору (вх.№9616), в якому просить залучити до участі у справі №922/1208/26 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.04.2026 задоволено клопотання Управління освіти Ізюмської міської ради про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору (вх.№9616 від 21.04.2026), залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.06.2026 судове засідання з розгляду справи по суті відкладено на 20.05.2026 о 14:00.
11.05.2026 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення (вх.№ 11304), в яких зазначає про безпідставність доводів відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог та вказує, що нарахування інфляційних втрат і трьох відсотків річних здійснювалося на підставі актів виконаних робіт та платіжних документів постачальника електричної енергії АТ «Харківобленерго», оскільки позивач сплачує вартість фактично спожитої користувачем електричної енергії саме за такими документами. При цьому акти між балансоутримувачем та користувачем, на думку позивача, є похідними від первинних документів постачальника електричної енергії. Також заперечує доводи відповідача щодо початку нарахування інфляційних втрат лише з моменту отримання претензії, посилаючись на те, що всі необхідні документи для проведення оплати щомісячно передавалися відповідачу користувачем своєчасно.
12.05.2026 від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшли пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (вх.№ 11447), в яких посилається на те, що відповідно до договору оренди №60 від 15.02.2023 користувачем спірного майна є ІНФОРМАЦІЯ_3 , тоді як платником за договором визначено Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків. Зазначає, що відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та послуги з її розподілу здійснюється відповідачем на підставі актів фіксації показників лічильників, актів виконаних робіт та актів звірки взаєморозрахунків, а всі необхідні документи бухгалтерського обліку систематично передавались відповідачу уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_3 , що фіксувалось в відповідних журналах Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харків.
19.05.2026 позивачем до суду надано додаткові пояснення (вх.№ 12009), в яких зазначив, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.05.2026 було задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та зобов`язано позивача направити відповідну заяву іншим учасникам справи. Позивач повідомив, що 18.05.2026 через електронний кабінет направив сторонам та третім особам копію заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з додатками, а також зазначив про отримання третіми особами вказаних документів. Крім того, позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, вказавши на безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача, та просив суд задовольнити позов повністю.
У судовому засіданні 20.06.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.
Представник відповідача у судовому засіданні 20.06.2026 не заперечував щодо наявності та розміру основної заборгованості, однак заперечував проти стягнення нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат.
Треті особи явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, однак 19.05.2026 подали до суду заяви (вх.№ 12002, 12010), в яких просили розглянути справу за відсутності представників третіх осіб на підставі наявних у справі доказів.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
15.02.2023 року було укладено тристоронній договір оренди № 60 нерухомого майна, що належить до комунальної власності Ізюмської міської територіальної громади між: Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради (Орендодавець) , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Орендар) та Управлінням освіти Ізюмської міської ради (Балансоутримувач) .
Договір сформований на підставі типового договору оренди комунального майна та має розділ А-змінні умови та розділ Б –незмінні умови Договору.
Пунктом 1 змінних умов Договору сторонами вирішено ввести до складу сторін договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності Ізюмської міської територіальної громади, КОРИСТУВАЧА ТА ПЛАТНИКА з правом підпису договору, а саме:
ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі-Користувач);
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (надалі -Платник).
Згідно акту приймання передачі нерухомого майна, що належить до комунальної власності Ізюмської міської територіальної громади від 15.02.2023 року Орендодавець та Балансоутримувач передав, а Орендар та Користувач прийняв відповідно до п. 11.1 Договору оренди нерухомого майна № 60 нерухоме майно – нежитлові приміщення:, загальною площею 493,3 кв. м., які розташовані за адресою: провул. Середній, 10/вул, Борисоглібська,1 міста Ізюм (надалі об`єкт оренди), що належить до комунальної власності та перебуває на балансі Балансоутримувача на праві оперативного управління.
Додатковою угодою від 24.05.2024 року продовжено дію Договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності Ізюмської міскої територіальної громади від 15.02.2023 року за №60 на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.
В матеріалах справи відсутні докази припинення договору оренди № 60 від 15.02.2023, а отже договір є діючим.
Згідно п.5.1 незмінних умов Договору до складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (в тому числі за використану електричну енергію та послуги з розподілу та перетікання електричної енергії). Орендар в особі Користувача та Платника несуть ці витрати на основі окремих тристоронніх договорі укладених між Балансоутримувачем з однієї сторони та Користувачем і Платником з іншої сторони або Користувач і Платник укладають договори напряму із Постачальниками комунальних послуг абзац 2 та 3 пункту 3.1 Договору оренди
На виконання п. 5.1 договору № 60 від 15.02.023 був укладений договір № 112/25 від 01.12.2025 на відшкодування витрат за спожиту електричну енергію користувача та за послуги з розподілу електричної енергії. Відповідач, як сторона договору не скріпив даний правочин підписом та печаткою.
П. 3.3. договору про відшкодування витрат встановлено, що підставою для розрахунку за цим договором є діючі договори на постачання, розподіл та перетікання реактивної електричної енергії укладені між стороною 2 та постачальною організацією, копію якого необхідно надати стороні 1.
Відповідно до п.3.4. договору, щомісячно, в термін до 15 числа місяця за розрахунковим, сторона 2 та сторона 3 повинні надати стороні 1 акт виконаних робіт (наданих послуг), до якого додаються відповідні документи: п.3.5. та акт звірки взаєморозрахунків.
Пунктом 3.5. договору встановлено, що до акту виконаних робіт (наданих послуг) сторона 2 повинна надати наступний пакет підтверджуючих документів:
- копії рахунків та/або актів приймання - передачі на постачання електричної енергії, отриманих від постачальника стороною 2;
- копії актів про обсяги розподіленої електричної енергії, отриманих від оператора розподілу стороною 2;
- акт фіксації показників лічильника електричної енергії, підписаний стороною 2 та стороною 3.
Згідно з п.3.6. договору оплата за цими договорами здійснюється згідно ст. 46, 48, 49 БКУ, на підставі належним чином оформленого акту виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок сторони 1 за відповідним кодом видатків).
Як зазначає позивач, заборгованість (компенсація) за використану відповідачем електричну енергію за жовтень 2025 року — 2562 кВт·год, листопад 2025 року — 1332 кВт·год та грудень 2025 року — 881 кВт·год становить 57 618,77 грн. Вказані обсяги спожитої електричної енергії та послуг з її розподілу відповідачем не оплачені.
Позивачем був направлений відповідачу претензійний лист від 17.02.2026 року № 261 ВС в якому вимагав здійснити оплату заборгованості по відшкодуванню комунальних послуг за 2025 рік у розмірі 57618,77 грн. 
До претензійного листа було додано акт звірки , акти виконаних робіт (надання послуг) та весь пакет документів з доказами отриманих комунальних послуг.
Відповідач у місячний термін на претензію не відповів, заборгованість по відшкодуванню комунальних послуг не сплатив.
Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом вжиття наведених у позові способів захисту права.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з п. 6,7 ч. 1 ст. 2 БК України, бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.
Ст. 3 БК України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Відповідно до Конституції України, бюджетний період для Державного бюджету України за особливих обставин може бути іншим, ніж передбачено частиною 1 цієї статті. Особливими обставинами, за яких Державний бюджет України може бути затверджено на інший, ніж передбачено частиною 1 цієї статті, бюджетний період, є: 1) введення воєнного стану; 2) оголошення надзвичайного стану в Україні. У разі затвердження Державного бюджету України на інший, ніж передбачено частиною першою цієї статті, бюджетний період місцеві бюджети мають бути затверджені на такий самий період. Для середньострокового бюджетного планування середньостроковий період включає плановий та наступні за плановим два бюджетні періоди.
За приписами ч. 1 ст. 48 БК України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами щодо забезпечення судноплавного стану внутрішніх водних шляхів та судноплавних шлюзів; середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.
Довгострокове зобов`язання за енергосервісом на підставі документального підтвердження в установленому порядку скорочення обсягів споживання комунальних послуг та енергоносіїв і видатків на їх оплату за звітний період (порівняно з такими обсягами (видатками), які були б спожиті (здійснені) за відсутності енергосервісу) набуває статусу бюджетного зобов`язання у сумі, визначеній згідно з умовами договору енергосервісу виходячи з цін (тарифів), діючих у періоді, за який здійснюється розрахунок, у межах фактичного скорочення таких видатків.
Відповідно до ст. 49 БК України, розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Кодексу. Казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі: 1) наявності відповідного бюджетного зобов`язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; 2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми; 3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.
Згідно зі ст. 51 БК України, розпорядники бюджетних коштів забезпечують у повному обсязі проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ, інші енергоносії, комунальні послуги та послуги зв`язку, які споживаються бюджетними установами, та укладають договори за кожним видом відповідних послуг у межах бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисі.
Судом встановлено, що зміст договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії передбачає відшкодування відповідачем всіх витрат на комунальні послуги, які були отримані орендарем за договором № 60 оренди нерухомого комунального майна від 15.02.2023.
Таким чином, оскільки плата за саму діяльність позивача умовами договору не передбачена, то за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин має ознаки договору про безоплатне надання послуг (див. постанову Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 916/770/19).
Згідно зі ст. 904 ЦК України за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Обов`язок відшкодувати виконавцеві всі фактичні витрати, необхідні для виконання договору про безоплатне надання послуг, ґрунтується на презумпції відплатності договорів про надання послуг.
Обсяг споживання електричної енергії та обсяг послуг з розподілу електричної енергії, що були отримані третьою особою у період з жовтня по грудень 2025 року у розмірі 57 618,77 грн підтверджуються підписаними між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_1 актами фіксації показників лічильника електричної енергії до договору №112/25 від 01.12.2025 про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії та актом виконаних робіт (наданих послуг) до договору № 112/25 від 01.12.2025 про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії, що містяться у матеріалах справи.
Матеріали справи також містять докази направлення позивачем відповідачу разом з листом №261 ВС від 17.02.2026 пакету документів з доказами отриманих комунальних послуг.
Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.
Посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань для фінансування оплати за надані послуги критично оцінюється судом, оскільки Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Наведений висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 916/1345/18.
Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 12-46гс18 (п. 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16).
Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. За приписами ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України.
До того ж, ст. 1 ЦК України визначено, що однією з ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, а тому самі лише обставини, пов`язані з відсутністю у відповідача коштів, не виправдовують його як споживача (платника) за договором та не заперечують обов`язку такого учасника, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.
З огляду на викладене, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати заборгованості.
Враховуючи викладене, з урахуванням зазначених правових норм, суд висновує, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та послуги з розподілу електричної енергії, які були отримані третьою особою у період з жовтня по грудень 2025 року у розмірі 57618,77 грн (сума основного боргу) є правомірними, обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Також, у зв`язку із простроченням оплати комунальних послуг відповідачем, позивач нарахував та заявив до стягнення 751,93 грн інфляційних втрат та 473,58 грн 3 % річних.
За змістом ст. 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування 3 % річних та інфляційних втрат було здійснено на підставі умов договору №112/25 про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії від 01.12.2025, який укладений між позивачем, відповідачем та третьою особою, за неналежне виконання відповідачем умов договору.
Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
П. 3.3. договору про відшкодування витрат встановлено, що підставою для розрахунку за цим договором є діючі договори на постачання, розподіл та перетікання реактивної електричної енергії укладені між стороною 2 (позивачем) та постачальною організацією, копію якого необхідно надати стороні 1 (відповідачу).
Відповідно до п.3.4. договору, щомісячно, в термін до 15 числа місяця за розрахунковим, сторона 2 та сторона 3 (третя особа) повинні надати стороні 1 акт виконаних робіт (наданих послуг), до якого додаються відповідні документи: п.3.5. та акт звірки взаєморозрахунків.
П. 3.5. договору встановлено, що до акту виконаних робіт (наданих послуг) сторона 2 повинна надати наступний пакет підтверджуючих документів:
- копії рахунків та/або актів приймання - передачі на постачання електричної енергії, отриманих від постачальника стороною 2;
- копії актів про обсяги розподіленої електричної енергії, отриманих від оператора розподілу стороною 2;
- акт фіксації показників лічильника електричної енергії, підписаний стороною 2 та стороною 3.
Згідно з п.3.6. договору оплата здійснюється згідно ст. 46, 48, 49 БКУ, на підставі належним чином оформленого акту виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок сторони 1 за відповідним кодом видатків).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідні документи, зокрема акти виконаних робіт (наданих послуг), рахунки та інші підтверджуючі документи на відшкодування комунальних витрат, були направлені позивачем відповідачу листом №261ВС від 17.02.2026, який отримано відповідачем 03.03.2026, що підтверджується відповідною відміткою на вказаному листі. Інших доказів, які б підтверджували отримання відповідачем документів, визначених пунктами 3.4, 3.5 Договору, матеріали справи не містять.
Посилання третьої особи на передачу начальником відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків усіх необхідних документів бухгалтерського обліку, що нібито фіксувалось у відповідних журналах відповідача, не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки відповідні журнали або інші докази передачі документів до матеріалів справи не надано.
Таким чином, у відповідності до умов п.3.6 Договору з 04.03.2026 у відповідача виник обов`язок з оплати наданих послуг, а строк виконання такого зобов`язання спливає після закінчення 30 календарних днів, тобто 02.04.2026.
Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати, нараховані за період з листопада 2025 року по січень 2026 року, тобто до моменту виникнення у відповідача обов`язку щодо оплати (отримання підтверджуючих документів).
Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю прострочення грошового зобов`язання у відповідний період.
Ст. 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Підсумовуючи викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Зважаючи на те, що спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку своїх зобов`язань, а також враховуючи сплату позивачем за подання позову судового збору у мінімальному розмірі визначеному ЗУ "Про судовий збір", суд керуючись приписами ч. 9. ст. 129 ГПК України, вважає за можливе судовий збір у розмірі 2662,40 грн., сплачений позивачем, покласти на відповідача у повному обсязі та стягнути з останнього на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 20, 50, 73, 74, 77, 86, 129, 233, 236-241, 252 ГПК України, суд  

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова (61024, Харківська обл., місто Харків, вул. Григорія Сковороди, будинок 61; код ЄДРПОУ 07923280) на користь Управління освіти Ізюмської міської ради (64300, Харківська область, Ізюмський район, місто Ізюм, вул. Васильківського, 4; код ЄДРПОУ 02146245) суму основного боргу 57 618,77 грн. та витрати по сплаті судового збору 2662,40 грн.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне рішення складено "21" травня 2026 р. 

Суддя		Ю.Ю. Мужичук