ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/6946/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.11.2025 року (головуючий суддя Прудивус О.В.) 
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької Крістіни Олександрівни про визнання протиправними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 08.08.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької Крістіни Олександрівни, просив:
– визнати протиправними та скасувати постанови відповідача від 28.04.2025:
№ 77923265 про стягнення з позивача основної винагороди в сумі 12 112 грн.;
№ 77923406 про стягнення з позивача основної винагороди в сумі 12 112,00 грн.;
№ 77923265 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;
№ 77923406 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Позов обґрунтовано тим, що Ленінським районним судом міста Запоріжжя 25.04.2025 у справі 334/6032/23 було прийнято ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на належне позивачу майно та заборонено вчиняти з цим майном певні дії. Ухвала виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідач 28.04.2025 відкрила два виконавчих провадження: 
1) ВП77923406 (реєстраційний номер виконавчого провадження 77923406; Ідентифікатор доступу 42БД5БД56807) з примусового виконання ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25.04.2025 по справі № 334/6032/23 про забезпечення позову. В межах провадження прийняла постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнула з позивача основну винагороду приватного виконавця в сумі 12 112,00 грн., та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою стягнула з позивача 417,69 грн.; 
2) ВП77923265 (реєстраційний номер виконавчого провадження 77923265; Ідентифікатор доступу А89В07Г66В53) з примусового виконання ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25.04.2025 по справі № 334/6032/23 про забезпечення позову. В межах цього провадження відповідач прийняла постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнула з позивача основну винагороду приватного виконавця в сумі 12 112,00 грн., постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою стягнула з позивача 417,69 грн.
Постановами відповідача від 28.04.2025 про закінчення виконавчого провадження були закінчені виконавчі провадження ВП77923406 та ВП77923265 з примусового виконання ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25.04.2025 по справі № 334/6032/23 про забезпечення позову. В кожній з постанов зазначено, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 0 грн., сума стягнутого виконавчого збору/винагороди приватного виконавця 0 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 20.06.2025 у справі 334/6032/23 скасовано заходи забезпечення позову, встановлені на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25.04.2025 у справі 334/6032/23. Позивач 28.07.2025 отримав постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича від 25.07.2025 про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання постанов відповідача від 28.04.2025 № 77923265 та від 28.04.2025 № 77923406 про стягнення основної винагороди в сумі 12 112,00 грн. за кожною постановою і від 28.04.2025 № 77923265 й від 28.04.2025 № 77923406 про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 417,69 за кожною постановою. Всього приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Котулою Артемом Михайловичем 25.07.2025 відкрито чотири виконавчі провадження: ВП78711750; ВП78711872; ВП78712005; ВП78712103. Також позивач зазначив, що саме лише існування постанови про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення цієї винагороди та не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення. На переконання позивача, ч. 3 ст. 45 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» встановлено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору, а отже на стягнення основної винагороди розповсюджується норма ч. 5 ст. 27 цього Закону. Позивач вважає, що постанови відповідача від 28.04.2025 № 77923265 про стягнення основної винагороди в сумі 12 112,00 грн.; від 28.04.2025 № 77923406 про стягнення основної винагороди в сумі 12 112,00 грн.; від 28.04.2025 № 77923265 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 417,69 грн.; від 28.04.2025 № 77923406 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 417,69 грн. є протиправними, у зв`язку з чим підлягають скасуванню. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у задоволенні позову – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на обставини, що зазначені в позові.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 26.01.2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
У зв`язку із наявністю в учасників справи електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд", копії ухвал суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду були направлені в електронній формі за допомогою підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Згідно з довідками про доставку електронного листа вказані ухвали Третього апеляційного адміністративного суду доставлено до електронного кабінету учасників справи 21.02.2026.
У період з 10.03.2026 до 19.03.2026 суддя Божко Л.А., яка входить до складу суду, перебувала на лікарняному.
У період з 06.04.2026 до 10.04.2026 суддя Дурасова Ю.В. брала участь у онлайн-підготовці суддів апеляційних адміністративних судів згідно Календарного плану підготовки суддів для підтримання кваліфікації на 2026 рік.
У період з 14.04.2026 до 15.04.2026 суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відрядженні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно даних Єдиного реєстру приватних виконавців України відповідач є приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області.
Ленінським районним судом міста Запоріжжя 25.04.2025 у справі 334/6032/23 було прийнято ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на належне позивачу майно та заборонено вчиняти з цим майном певні дії. Ухвала виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень (а.с.24-26).
Відповідач 28.04.2025 відкрила виконавче провадження ВП77923265 з примусового виконання ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25.04.2025 по справі № 334/6032/23 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме транспортний засіб – автомобіль RENAULT MEGANE 1461, (2016), ЧЕРВОНИЙ, № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , право власності на який зареєстроване за позивачем (а.с.8).
В межах цього провадження відповідач 28.04.2025 прийняла постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнула з позивача основну винагороду приватного виконавця в сумі 12 112,00 грн. (а.с.9), постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою стягнула з позивача 417,69 грн. (а.с.7).
Постановою відповідача від 28.04.2025 було закінчено виконавче провадження ВП77923265 (а.с.10).
Відповідач 28.04.2025 відкрила виконавче провадження ВП77923406 з примусового виконання ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25.04.2025 по справі № 334/6032/23 про забезпечення позову шляхом заборони позивачу розпоряджатися, володіти транспортним засобом – автомобілем RENAULT MEGANE 1461, (2016), ЧЕРВОНИЙ, № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , право власності на який зареєстрований за позивачем, відчужувати його будь-яким чином, передавати у користування та в забезпечення виконання будь-яких зобов`язань (а.с.13).
В межах провадження відповідач прийняла постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнула з позивача основну винагороду приватного виконавця в сумі 12 112,00 грн. (а.с.23), та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою стягнула з позивача 417,69 грн. (а.с.11).
Постановою відповідача від 28.04.2025 було закінчено виконавче провадження ВП77923406 (а.с.48).
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 20.06.2025 у справі 334/6032/23 скасовано заходи забезпечення позову, встановлені на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25.04.2025 у справі 334/6032/23 (а.с.27-28).
25.07.2025 приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович прийняв постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання постанов відповідача від 28.04.2025 № 77923265 та № 77923406 про стягнення основної винагороди в сумі 12 112,00 грн. за кожною постановою і від 28.04.2025 № 77923265 та № 77923406 про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 417,69 за кожною постановою (а.с.55-58). 
Всього приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Котулою Артемом Михайловичем 25.07.2025 відкрито чотири виконавчі провадження: ВП78711750; ВП78711872; ВП78712005; ВП78712103.
Позивач вважає протиправними зазначені постанови.
Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII “Про виконавче провадження”.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України від 02.06.2016 № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі – Закон України від 02.06.2016 № 1403-VIII).
Нормою ст. 16 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII встановлено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.
Завданням органів державної виконавчої служби (державних виконавців) та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. З Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII).
Попри однакові завдання державної виконавчої служби (державних виконавців) та приватних виконавців, основною відмінністю між ними є правовий статус цих суб`єктів та джерела фінансування їх діяльності. 
Відмінність у правовому статусі та джерелах матеріального забезпечення діяльності органів державної виконавчої служби (державних виконавців) та приватних виконавців зумовлює застосування різних форм фінансового тягаря, що покладається на боржника та стягувача у зв`язку з примусовим виконанням рішення (збір, що сплачується до державного бюджету, або оплата послуги).
Згідно з частиною першою ст. 26 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. 
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Імперативними нормами Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII та Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII передбачено, що одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, а приватний виконавець - постанову про стягнення основної винагороди.
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. 
Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. 
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 
1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 
2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч. 7 ст. 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
На виконання ст. 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII Кабінет Міністрів України Постановою від 08.09.2016 № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» затвердив «Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця» (Порядок № 643).
В абз. 3 п. 12 Порядку № 643 зазначено, що розмір основної винагороди приватного виконавця у разі виконання виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є фізична особа, становить чотири розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, а в разі виконання виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є юридична особа, - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.
Статтею 7 Закону України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць складає 3 028,00 грн.
Розрахунок належної до виплати винагороди становить 12 112,00 грн. (3 028,00 грн (прожитковий мінімум на одну працездатну особу у 2025 році) * 4 (кількість розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до вимог абз. 3 п. 12 Порядку №643).
Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За змістом ч. 1 ст. 27 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Згідно ч. 5 ст. 27 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню (крім спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот); 
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України від 05.06.2012 № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України від 14.07.2021 № 1639-ІХ "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
За приписами ч. 7 ст. 27 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Згідно з абз. 2 ч. 8 ст. 27 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII у разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Системний аналіз норм ст. 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII та Порядку №643 дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є фактично винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення.
Крім того, законодавцем передбачений обов`язок приватного виконавця виносити одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, у якій має бути наведено розрахунок та зазначено порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ст. 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII). Зазначене викладене також у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.02.2022 по справі № 160/10874/19 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 103539458).
Отже, обов`язок боржника сплатити основну винагороду приватному виконавцю встановлений Законом і це є складовою примусового виконання виконавчого документу.
Частина 7 ст. 27 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII містить припис про те, що в разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Зазначена норма є імперативною, стосується повернення виключно виконавчого збору і жодним чином не регламентує питання повернення основної винагороди приватного виконавця.
Отже, основна винагорода приватного виконавця та виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, не є однаковими поняттями.
Спільним для цих форм є лише порядок стягнення, а не умови, підстави чи механізм визначення, оскільки приписами ч. 3 ст. 45 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.12.2024 по справі №640/29622/20 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 123916925), від 21.07.2022 по справі № 320/6215/19 (в Єдиному державному реєстрі судових рішень №105359162).
Водночас, жодних приписів про повернення основної винагороди приватного виконавця в разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у Законі України від 02.06.2016 № 1404-VIII та Законі України від 02.06.2016 № 1403-VIII не міститься.
Єдиною нормою, що об`єднує вказані види стягнень з боржника є ч. 3 ст. 45 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII, згідно з якою основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Колегія суддів апеляційної інстанції берет до уваги, що питання правильності тлумачення й застосування судами ч. 3 ст. 45 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII викладено Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 14.12.2023 у справі № 160/10320/22 (в Єдиному державному реєстрі судових рішень №115666110). 
Так, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що ч. 3 ст. 45 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII установлює, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Предметом регулювання ст. 45 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII є питання розподілу стягнутих з боржника грошових сум. 
Натомість, ч. 3 ст. 45 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII стосується порядку, а не підстав стягнення основної винагороди. 
Ці поняття не тотожні за змістом.
Частина 5 ст. 27 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII стосується випадків не стягнення саме виконавчого збору. Її норми не поширюють дію на основну винагороду приватного виконавця, а тому не установлюють випадки, коли ця винагорода не стягується.
Верховний Суд з цього приводу вказав, що не бачить підстав для іншого трактування цих норм, аніж буквальне, і вважав, що інший підхід до їхнього тлумачення здатний перешкоджати праву приватного виконавця на одержання винагороди за виконану працю.
Вказана позиція викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.12.2023 у справі № 380/13876/22 (в Єдиному державному реєстрі судових рішень №115839492), від 18.12.2024 у справі № 560/17661/23 (в Єдиному державному реєстрі судових рішень №123869525).
Згідно Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» затверджена Інструкція з організації примусового виконання рішень (Інструкція № 512/5).
Згідно з п. 2 розділу VI Інструкції № 512/5 витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: 
відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); 
стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); 
стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII та цією Інструкцією.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Матеріалами справи підтверджується, що Ленінським районним судом міста Запоріжжя 25.04.2025 у справі 334/6032/23 було прийнято ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на належне позивачу майно та заборонено вчиняти з цим майном певні дії. Ухвала виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень (а.с.24-26).
Відповідач 28.04.2025 відкрила виконавче провадження ВП77923265 з примусового виконання ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25.04.2025 по справі № 334/6032/23 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме транспортний засіб – автомобіль RENAULT MEGANE 1461, (2016), ЧЕРВОНИЙ, № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , право власності на який зареєстроване за позивачем (а.с.8).
В межах цього провадження відповідач 28.04.2025 прийняла постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнула з позивача основну винагороду приватного виконавця в сумі 12 112,00 грн. (а.с.9), постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою стягнула з позивача 417,69 грн. (а.с.7).
Постановою відповідача від 28.04.2025 було закінчено виконавче провадження ВП77923265 (а.с.10).
Відповідач 28.04.2025 відкрила виконавче провадження ВП77923406 з примусового виконання ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25.04.2025 по справі №334/6032/23 про забезпечення позову шляхом заборони позивачу розпоряджатися, володіти транспортним засобом – автомобілем RENAULT MEGANE 1461, (2016), ЧЕРВОНИЙ, № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , право власності на який зареєстрований за позивачем, відчужувати його будь-яким чином, передавати у користування та в забезпечення виконання будь-яких зобов`язань (а.с.13).
В межах провадження відповідач прийняла постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнула з позивача основну винагороду приватного виконавця в сумі 12 112,00 грн. (а.с.23), та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою стягнула з позивача 417,69 грн. (а.с.11).
Постановою відповідача від 28.04.2025 було закінчено виконавче провадження ВП77923406 (а.с.48).
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 20.06.2025 у справі 334/6032/23 скасовано заходи забезпечення позову, встановлені на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25.04.2025 у справі 334/6032/23 (а.с.27-28).
25.07.2025 приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович прийняв постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання постанов відповідача від 28.04.2025 №77923265 та №77923406 про стягнення основної винагороди в сумі 12 112грн. за кожною постановою і від 28.04.2025 №77923265 та №77923406 про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 417,69 за кожною постановою (а.с.55-58). 
Всього приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Котулою Артемом Михайловичем 25.07.2025 відкрито чотири виконавчі провадження: ВП78711750; ВП78711872; ВП78712005; ВП78712103.
Отже, враховуючи те, що чине законодавство містить імперативні норми щодо обов`язку відповідача виносити одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, та беручи до уваги, що жодних приписів про повернення основної винагороди приватного виконавця, розміру мінімальних витрат виконавчого провадження в разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в чинному законодавстві не міститься, і враховуючи вищенаведені правові позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має право на стягнення з позивача основної винагороди в сумі 12 112 грн. та мінімальних витрат виконавчого провадження, а відтак оскаржувані постанови відповідача є правомірними. 
Належних та достатніх доказів зворотного позивачем не надано.
Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними постанов відповідача від 28.04.2025 
№ 77923265 про стягнення з позивача основної винагороди в сумі 12 112 грн., 
№77923406 про стягнення з позивача основної винагороди в сумі 12 112грн., 
№ 77923265 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, 
№ 77923406 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та їх скасування, є необґрунтованими, а тому, у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.11.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 20.04.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова