П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року   місто Київ 
справа № 758/3574/20
провадження № 22-ц/824/7504/2026 

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Ясинецьким Олегом Анатолійовичем, 

на рішення Подільського районного суду міста Києва від 2 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Захарчук С. С.,-
ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ТОВ «ВЕП «ВД-Побут», про відшкодування майнової шкоди.
В обґрунтування позову вказував, що квартира 
АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності. 30 січня 2019 року вказану квартиру затоплено у зв`язку з розривом зворотного клапана на гаряче водопостачання після бойлера у квартирі АДРЕСА_2 цього будинку, яка розташована поверхом вище та належить на праві власності
ОСОБА_2 . У результаті залиття йому завдано майнову шкоду
у розмірі 88 834 грн, що підтверджується звітом про оцінку збитків від 6 серпня 2019 року № 28/19.
За таких обставин просив стягнути з відповідача 88 834 грн майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме 3 000 грн сплачених за складання звіту про визначення розміру майнової шкоди; 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу; 888,34 грн у відшкодування сплаченого судового збору.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 2 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Ясинецький О.А. подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що 30 січня 2019 року з вини відповідача відбулося залиття квартири 
АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності скаржнику, що підтверджується актом про залиття квартири від 12 лютого 2019 року. У результаті такого залиття, позивачу були завдані матеріальні збитки, які згідно звіту № 28/19 від 6 серпня 2019 року, що складають суму 88 834 грн. Посилання суду першої інстанції на наявність розбіжностей у вищевказаних акті та звіті щодо пошкодження меблів, не заслуговують на увагу, оскільки після фіксування факту залиття квартири, пошкодження могли збільшитись. В матеріалах справи відсутні доводи відповідача щодо розбіжностей між актом від 12 лютого 2019 року та звітом від 06 серпня 2019 року. Відповідач доказів на спростування своєї вини до суду не надала, з клопотанням про призначення експертизи, не зверталася. Таким чином, вина відповідача у залитті квартири позивача та розмір збитків підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Відзив на апеляційну скаргу подано не було.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 2 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 52 844,16 грн майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 1 784,59 грн витрат, пов`язаних з виготовленням звіту, 10 722,10 грн - у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та 1 313,17 грн сплаченого судового збору.
Постановою Верховного Суду від 22 січня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В судове засідання не з`явились сторони, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету представника позивача адвоката Ясинецького О.А., представника відповідача адвоката Рябчинського О.Ю., третій особі ТОВ «ВЕП «ВД-Побут», що підтверджується звітами про доставку судової повістки до їх електронного кабінету. (а.с. 57,58, 60 том 2).
З урахуванням встановлених обставин щодо повідомлення учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, колегія суддів, зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення ( частина 5 статті 268 ЦПК України).
Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1 . 
Квартира АДРЕСА_3 на праві власності належить ОСОБА_2 . 
Відповідно до акту, складеного комісією у складі майстра технічної дільниці ОСОБА_3 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_4 , працівника з комплексного прибирання ОСОБА_5 12 лютого 2019 року було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 з метою з`ясування причин залиття. Установлено, що залиття відбулося 30 січня 2019 року з вини власника квартири АДРЕСА_2 , що поверхом вище по причині того, що лопнув зворотній клапан на ГВП після бойлера.
При обстеженні квартири АДРЕСА_4 комісією зафіксовано, що в результаті залиття було пошкоджено: стелю в кімнаті, площею 22,6 кв.м. (а саме: фарбування водоемульсійною фарбою), частково дві стіни, які поклеєні шпалерами та частково підлога з ламінату; на кухні - віконний відкіс (водоемульсійне фарбування); в коридорі - стеля, площею 2 кв.м. (водоемульсійна фарба).
Згідно зі звітом про оцінку збитків № 28/19 від 6 серпня 2019 року (звіт), складеного ФОП ОСОБА_6 , під час огляду квартири АДРЕСА_1 виявлені ознаки залиття з пошкодженням оздоблення та меблів кімнати та коридору. Пошкодження перелічені в акті огляду, який додається до даного звіту.
Згідно з актом огляду від 31 липня 2019 року оцінювач ОСОБА_6 , за участю власника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_1 підтверджує факт пошкодження оздоблення та вбудованих меблів приміщень вищезазначеної квартири.
Виявлені наступні пошкодження: кімната 22,6 м2: розводи на поверхні водоемульсійного покриття підвісної стелі з частковою деформацією гіпсокартону ~14 м2.; розводи на поверхні вінілових шпалер стін з частковим відшаруванням ~3.4 м2.; деформування ламінату підлоги по всій площі; деформування бокових панелей та цоколю з ДСП вбудованої шафи-купе. Коридор 4,93 м2: розводи на поверхні водоемульсійного покриття підвісної стелі з частковою деформацією гіпсокартону ~ 1,9 м2; розводи на поверхні вінілових шпалер фальшстіни з частковим відшаруванням плінтусу ~ 0,3 м2. 
За результатами проведеного дослідження розмір матеріальних збитків, завданих ОСОБА_1 в результаті пошкодження оздоблення та вбудованих меблів внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 складає 88 834 грн. 
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позивач не надав належних доказів на обґрунтування розміру майнової шкоди, завданої йому внаслідок залиття квартири. Квартиру відповідача не обстежували, тому необґрунтованим є висновок комісії ТОВ «ВЕП «ВД-Побут» про залиття квартири з вини відповідача та внаслідок розриву зворотного клапану на ГВП після бойлера у належній відповідачу квартирі. Крім того, пошкодження, зафіксовані в акті ТОВ «ВЕП «ВД-Побут» від 12 лютого 2019 року, відрізняються від пошкоджень, відображених у звіті про оцінку збитків від 6 серпня 2019 року № 28/19. Інших доказів про причетність відповідача до залиття квартири позивача не надано.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати, завдану шкоду в повному розмірі.
Відповідно до статті 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.
Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.
За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України, дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як установлено судом, позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .
Згідно акту від 12 лютого 2019 року складеного ТОВ «ВЕП «ВД-Побут», встановлено, що залиття квартири позивача «відбулось 30 січня з вини власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , поверхом вище, по причині того, що лопнув зворотній клапан на ГВП після бойлера. При обстеженні квартири АДРЕСА_4 комісією зафіксовано, що в результаті залиття було пошкоджено: стелю в кімнаті (а саме фарбування водоемульсійною фарбою), частково дві стіни, які поклеєні шпалерами та частково ламінатна підлога; на кухні віконний відкос; в коридорі стеля (водоемульсійна фарба)». Цей акт підписано комісійно позивачем та трьома представниками третьої особи.
Відомостей щодо огляду квартири АДРЕСА_2 , чи присутності власника квартири АДРЕСА_2 , чи його представника - в акті відсутні.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановлено нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі- нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Датою оцінки є дата, станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна.
Згідно Звіту від 6 серпня 2019 року № 28/19 про оцінку збитків, складеного на замовлення позивача, ФОП ОСОБА_6 під час огляду квартири АДРЕСА_4 виявлені ознаки залиття, яке трапилось 30 січня 2019 року, з пошкодженням оздоблення та вбудованих меблів, розмір матеріальних збитків склав 88 834 грн.
Відомостей щодо огляду квартири АДРЕСА_2 , чи присутності власника квартири АДРЕСА_2 , чи його представника -у звіті також відсутні.
Як правильно зазначив у своєї рішенні суд першої інстанції, по - перше, у матеріалах справи відсутні докази того, що залиття квартири АДРЕСА_4 мало місце саме 30 січня 2019 року, по - друге, відомості про огляд квартири АДРЕСА_2 у наданих позивачем актах та у матеріалах справи відсутні, відповідно встановити конкретну причину залиття, вказану в акті від 12 лютого 2019 року «лопнув зворотній клапан на ГВП після бойлера» без проведення огляду відповідних конструкцій у квартирі АДРЕСА_2 - не вбачається можливим. Відомості, що зазначені у актах щодо дати залиття 30 січня 2019 року та причини, через які таке залиття відбулось, не можуть бути взята до уваги судом, як беззаперечний факт, без наявності підтверджуючих на те доказів.
Крім того, як установлено судом, пошкодження, які були зафіксовані в акті від 12 лютого 2019 року, відрізняються від пошкоджень, відображених у звіті від 6 серпня 2019 року - в останньому зазначено про пошкодження меблів, однак у акті огляду таких пошкоджень не вказано.
Разом з тим, суд першої інстанції правильно звернув увагу на значні часові проміжки в датах залиття (30 січня 2019 року як стверджує позивач), даті акту огляду 12 лютого 2019 року (через 13 днів) та у звіті про матеріальний збиток складеному 6 серпня 2016 року, тобто через 7 місяців після залиття, що викликає сумніви у достовірності вказаною інформації та у причинно - наслідковому зв`язку між залиттям квартири та виною власника квартири АДРЕСА_2 .
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вважав, що згідно листа наданого на адвокатський запит КП «Київське БТІ» від 16 жовтня 2019 року, за даними реєстрових книг КП, об`єкт нерухомого майна за адресою:  АДРЕСА_5 на праві приватної власності зареєстрований за ОСОБА_2 . 
Інформації щодо дати реєстрації права власності за ОСОБА_2 такий лист не містить.
Разом з тим, Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр прав - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
Пунктом 61 Порядку № 1141 ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року передбачено, що витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав формується після внесення до зазначеного Реєстру відомостей про речові права, обтяження речових прав. Інформація про зареєстровані права та їх обтяження, отримана в електронній чи паперовій формі за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав, має однакову юридичну силу та використовується відповідно до законодавства.
Згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманого на запит апеляційного суду, за ОСОБА_2 зареєстровано 4 об`єкта нерухомого майна, зокрема дві квартири, дата реєстрації 2008 та 2026 роки за адресою м. Чернівці. Інформація щодо належності квартири АДРЕСА_2 за відповідачем у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня. 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилалась на те, що ОСОБА_2 , яка з 12 січня 2001 року зареєстрована та проживає у АДРЕСА_6 і має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , не була залучена до участі у цій справі, оскільки участь в цій справі брала інша ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_5 , РНОКПП якої невідомий та не встановлений судами. Заявник ніколи не проживала у місті Києві та не має там власного нерухомого майна.
У матеріалах справи наявний запит про надання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, який залишено без відповіді.
У грудні 2022 року представник позивача адвокат Ясинецький О. А. подав до Київського апеляційного суду заяву про уточнення даних відповідача, в якій просив врахувати РНОКПП НОМЕР_1 ОСОБА_2 , однак заявнику невідомо звідки він отримав такі відомості та чим підтверджений їх зв`язок з відповідачем.
Оскільки ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не залучено до участі у цій справі та оскаржуваною постановою вирішено питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, зазначає про те, що суд апеляційної інстанції не повідомив її про дату, час і місце судового засідання.
Крім того, у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про залишення його позову без розгляду, яку не розглянув суд першої інстанції та позивач від неї не відмовився.
У постанові від 22 січня 2025 року Верховний Суд вказав, що у липні 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Ясинецький О. А. звертався до місцевого суду з клопотанням про витребування відомостей з Державної податкової адміністрації України щодо РНОКПП ОСОБА_2 , яка зареєстрована на АДРЕСА_5 , проте такі відомості суд першої інстанції не витребував.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що власник
квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 має РНОКПП НОМЕР_1 .
Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, касаційний суд зазначив про те, що судом не встановлено особу відповідача, зокрема її РНОКПП та відомості щодо права власності саме за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_3 .
Повторно розглядаючи апеляційну скаргу позивача, останній в судове засідання не з`явився, інших доказів ніж ті, що містяться в матеріалах справи та досліджувались судами, сторонами не надано.
З урахування наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки причинно - наслідковий зв`язок між затопленням квартири АДРЕСА_4 належної на праві власності позивачу, з вини власника квартири АДРЕСА_2 позивачем не доведений, докази на підтвердження того, що квартира АДРЕСА_3 належить відповідачу ОСОБА_2 , РНОКПП якої НОМЕР_1 - також відсутні. Натомість, згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за особою ОСОБА_2 з РНОКПП НОМЕР_1 зареєстровані об`єкти нерухомого майна, що дійсно знаходяться у м. Чернівці. 
Документом, на який посилався позивач, обґрунтовуючи належність квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 , є лист БТІ, однак у цьому листі відсутня інформація щодо РНОКПП ОСОБА_2 , щодо якої у них наявна інформація про право власності.
Інших доказів матеріали справи не містять та позивачем не надано, аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до незгоди з такими.
Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ясинецьким Олегом Анатолійовичем, залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 2 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус