ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2154/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – ГУ ПФУ в Черкаській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Черкаській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-ХІІ); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати період проживання 3 роки станом на 01 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 вказаного Закону з 29 грудня 2025 року з часу виникнення права на призначення пенсії за віком.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, та в січні 2026 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Однак рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області їй відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років. Підставою для відмови слугувала та обставина, що у період з 01 вересня 1987 року по 28 червня 1991 року вона навчалася місті у Луцьку, а даний населений пункт не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Позивач вважає такі відповідача 1 протиправними та зазначила, що період не зайнятий навчанням проводила у батьків у селі Раків Ліс, загалом канікулярний період становив більше шести місяців. Також вказала, що у період з 26 січня 1991 року по 08 березня 1991 року проходила практику у Раків-Ліській середній школі. ОСОБА_1 зауважила, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право на користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, є посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Наголосила, що видане їй посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії є дійсним, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
З наведених підстав просила позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
ГУ ПФУ в Черкаській області у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечило та у їх задоволенні просило відмовити (а.с.39-41). В обґрунтування цієї позиції відповідач 1 вказав, що після реєстрації поданої до ГУ ПФУ у Волинській області заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, ГУ ПФУ в Черкаській області, рішенням якого від 06 лютого 2026 року №03295001381 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання (роботи) станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення. Документами, які були надані позивачем до заяви, підтверджено факт проживання останньої у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року лише 02 роки 10 місяців 21 день, що є недостатнім для набуття права на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. До періодів проживання не зараховано періоди канікул під час навчання згідно з архівною довідкою, виданою Луцьким педагогічним коледжем від 28 жовтня 2025 року №97, оскільки відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Відповідач 1 вважає, що його рішення від 06 лютого 2026 року №032950001381 є законним, а підстави для його скасування відсутні.
Відповідач 2 відзив на позов не подав.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Не є спірною та обставина, що 28 січня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Черкаській області, рішенням якого від 06 лютого 2026 року №032950013581 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Зі змісту вказаного рішення слідує, що вік заявниці 54 роки 1 місяць, страховий стаж становить 37 років 10 місяців 11 днів.
За результатами розгляду документів долучених до заяви до страхового стажу не зараховано період роботи з 01 вересня 2001 року по 31 грудня 2001 року згідно з записами трудової книжки від 08 серпня 1990 року № НОМЕР_1 , оскільки за відсутності в системі персоніфікованого обліку відомості про роботу у період після липня 2000 року до січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки.
Період постійного проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення на 01 січня 1993 року становить – 2 роки 10 місяців 21 день, що не дає право на зниження пенсійного віку.
До періодів проживання не зараховано періоди канікул під час навчання згідно з архівною довідкою, виданою Луцьким педагогічним коледжем від 28 жовтня 2025 року №97, оскільки відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (а.с.28).
Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За умовами частини першої статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).
За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.
З положень статті 55 Закону №796-XII слідує, що умовами призначення пенсії позивачу із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, є: наявність відповідного страхового стажу (з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років), зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-XII.
Початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23, від 18 вересня 2024 року у справі №240/6201/23, від 16 жовтня 2024 року у справі №140/14380/23).
Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
При вирішенні спору суд враховує, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
З наведеного слідує, що документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі – Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Відповідно до пункту 2.22 розділу II Порядку №22-1 для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Із відомостей паспорта громадянина України вбачається, що позивач ОСОБА_1 народилася в селі Раків-Ліс Камінь-Каширського району Волинської області (а.с.9-13).
З довідки Раковоліського старостинського округу виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 10 вересня 2025 року №1057 (а.с.7) слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28 грудня 1971 року по 27 серпня 1988 року, з 16 серпня 1991 року по10 серпня 1995 року була прописана і проживала в селі Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області.
Довідкою Бузаківського старостинського округу Камінь-Каширської міської ради від 21 листопада 2025 року №1723 підтверджено факт реєстрації та постійного проживання ОСОБА_1 з 10 серпня 1995 року по теперішній час в селі Бузаки Камінь-Каширського району Волинської області (а.с.18). 
Згідно з додатком 1 до Постанови №106 села Раків Ліс, Бузаки Камінь-Каширського району Волинської області включено у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Волинською обласною державною адміністрацією 10 лютого 2020 року повторно, замість посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с.15).
Підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно з рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області від 06 лютого 2026 року №032950001381 вказано не підтвердження тривалості проживання на забрудненій території станом на 01 січня 1993 року 3 роки (період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року фактично становить 2 роки 10 місяців 21 день).
Так, судом встановлено, що у період з 01 вересня 1987 року по 26 червня 1991 року позивач навчалася у Луцькому педагогічному училищі імені Ярослава Галана на денній формі навчання, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_4 (а.с.19). Відповідно до відомостей архівної довідки від 28 жовтня 2025 року №77, виданої Комунальним закладом вищої освіти «Луцький педагогічний коледж» Волинської обласної ради, ОСОБА_2 навчалася в Луцькому педагогічному училищі імені Ярослава Галана на спеціальності на спеціальності «Викладання в початкових класах загальноосвітньої школи» на денній формі навчання з 01 вересня 1987 року (наказ про зарахування до навчального закладу від 26 червня 1987 року №78) по 28 червня 1991 року (наказ про закінчення навчального закладу від 28 червня 1991 року №87), диплом НОМЕР_4 від 28 червня 1991 року, реєстраційний №7669. Отримала кваліфікацію «Вчитель початкових класів». 
За період навчання з 1987 по 1991 роки ОСОБА_2 перебувала на канікулах: І курс – з 12 січня 1988 року по 25 січня 1988 року, з 29 червня 1988 року 31 серпня 1988 року; ІІ курс – 12 січня 1989 року по 25 січня 1989 року, з 06 липня 1989 року по 31 серпня 1989 року, ІІІ курс – з 12 січня 1990 року по 25 січня 1990 року, з 13 липня 1990 року по 31 серпня 1990 року; ІV курс – з 12 січня 1991 року по 25 січня 1991 року.
Тут же наведено інформацію щодо реорганізації та перейменування навчального закладу.
З витягу з наказу по Раків-Ліській середній школі від 25 січня 1991 року №11 «Про закріплення вчителів початкових класів за студентами практикантами луцького педагогічного училища на період проходження педпрактики» слідує, що позивач (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) у період з 26 січня 1991 року по 08 березня 1991 року проходила педагогічну практику у Раків-Ліській середній школі (а.с.21).
Тож відповідачем 1 не може заперечуватися факт проживання/роботи позивача у селі Раків Ліс у період з 26 січня 1991 року по 08 березня 1991 року під час проходження педпрактики.
Суд ще раз підкреслює, що відповідно до норм законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, є (1) довідка про період проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
При цьому, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 Порядку №22-1).
Як уже було зазначено, довідкою Раковоліського старостинського округу виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 10 вересня 2025 року №1057 підтверджується період проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення з 28 грудня 1971 року по 27 серпня 1988 року, з 16 серпня 1991 року по 10 серпня 1995 року; Волинською обласною державною адміністрацією 10 лютого 2020 року повторно (замість посвідчення серії НОМЕР_3 ) було видано посвідчення серії НОМЕР_2 (категорія 3). Отже, питання проживання позивачем не менше трьох років у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року (умова для видачі посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501) вирішувалось уповноваженою комісією при наданні йому статусу потерпілої особи.
В контексті спірних правовідносин, варто зазначити, що диплом підтверджує лише факт навчання позивача у навчальному закладі і не містить інформації щодо місця її проживання. Інформація, яка міститься в дипломі, не спростовує обставини, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, яка проживала та працювала станом на 01 січня1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.
Аналогічні висновок наведено у постанові Верховного Суду від 12 травня 2026 року у справі №460/13782/24.
Верховний Суд у постановах від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23 виснував, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), умовою видачі якого було факт проживання або роботи станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, дає підстави для зменшення пенсійного віку у загальному порядку на один рік за кожних два роки проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.
У постановах від 26 липня 2023 року у справі №460/2589/20, від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23, від 16 жовтня 2024 року у справі №140/14380/23 Верховний Суд зазначав, що відомості трудової книжки та диплому не можуть спростувати факту постійного проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідною довідкою органу місцевого самоврядування.
Відтак, за вказаними обставинами період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року (з 26 квітня 1986 року по 27 серпня 1988 року, з 26 січня 1991 року по 08 березня 1991 року, з 16 серпня 1991 року по 01 січня 1993 року) сумарно становить 3 роки 10 місяців.
З огляду на наведене суд не погоджується із викладеним у рішенні ГУ ПФУ в Черкаській області та у відзиві на позовну заяву висновком про відсутність у позивача станом на 01 січня 1993 року необхідного (не менше трьох років) періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.
З довідки Бузаківського старостинського округу Камінь-Каширської міської ради від 21 листопада 2025 року №1723 вбачається, що з 10 серпня 1995 року по теперішній час ОСОБА_1 дійсно постійно проживає і зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . 
Таким чином, у розглядуваній справі, враховуючи наявність у позивача посвідчення особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, та довідок органу місцевого самоврядування, які підтверджують факт проживання позивача на території гарантованого добровільного відселення, беручи до уваги той факт, що позивач і на даний час проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років (максимальний), з огляду на що відмова ГУ ПФУ в Черкаській області у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ носить формальний характер та не ґрунтується на нормах закону.
За змістом спірного рішення у позивача наявний страховий стаж 37 років 10 місяців 11 днів. Тобто, умова щодо страхового стажу для призначення пенсії за віком виконується.
Отже, суд висновує про те, що рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області від 06 лютого 2026 року №032950013581 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23.
У межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Черкаській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення, а ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.
Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тож дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Черкаській області, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача (вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23).
Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання. При цьому у суду відсутні підстави вважати, що після призначення пенсії позивачу ГУ ПФУ у Волинській області не проводитиме її виплату.
Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.
З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 06 лютого 2026 року №032950013581 та зобов`язання ГУ ПФУ в Черкаській області призначити позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 29 грудня 2025 року (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку), та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.
Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи результат розгляду справи і той факт, що задоволенню підлягають вимоги, заявлені до ГУ ПФУ в Черкаській області, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань цього відповідача судові витрати (судовий збір) у сумі 1331,20 грн, понесення яких підтверджується квитанцією від 13 лютого 2026 року №26, випискою про зарахування судового збору до Державного бюджету (а.с.8, 33).
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Смілянська, будинок 23, ідентифікаційний код юридичної особи 21366538), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 06 лютого 2026 року №032950013581.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 з 29 грудня 2025 року пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області судові витрати у сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одну грн 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк