ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року		Справа №465/6500/25 пров. №А/857/9714/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
при секретарі судового засідання – Гладкій С.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 28 січня 2026 року (суддя Рудаков Д.І., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (далі Департамент), в якому просив скасувати постанову від 01.07.2025 серії ЛВ № 00881599 (далі Постанова) як таку, що не відповідає вимогам закону, закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення відповідно до пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 28 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В доводах апеляційної скарги вказує, що спірна ділянка дороги не має жодних візуальних ознак житлової зони. Відповідно до пункту 1.10 ПДР, житлова зона - це дворові території, а також частини населених пунктів, позначені дорожнім знаком 5.34. Оскільки при заїзді на ділянку дороги за адресою: вул. Княгині Ольги, 98Р (далі Адреса) відсутні дорожні знаки 5.34 «Житлова зона», водій позбавлений можливості достовірно визначити особливий статус цієї території. 
Зазначає, що посилання суду на Розділ 33 ПДР є необґрунтованим, оскільки капітальна огорожа (паркан) відокремлює місце стоянки від житлової забудови, тим самим нівелюючи візуальні та функціональні ознаки «дворової території».
Наголошує, що автомобіль знаходився саме із зовнішньої сторони житлового комплексу, поза межами паркану. Оскільки всі виходи з будинку 98Р, дитяча інфраструктура та місця відпочинку мешканців знаходяться всередині закритого периметра, територія зовні не має жодного функціонального зв`язку з поняттям «двір».
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до підпункту «б» пункту 26.2 ПДР у житловій зоні забороняється стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями й таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів. Позивачем не доведено правомірність здійснення ним 01.07.2025 стоянки за Адресою, така стоянка здійснена не у спеціально відведеному місці з порушенням вимог підпункту «б» пункту 26.2 ПДР.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 01.07.2025 головним спеціалістом - інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту Ковальчуком Р.В. винесено Постанову, згідно якої накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. на Бондаренка К.В., за те, що 16.06.2025 року о 14:25 год. водієм транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 (далі ТЗ), здійснено у житловій зоні стоянку транспортного засобу, за Адресою, чим порушено вимоги пункт 26.2 розділ 6 ПДР та скоєно адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається «Правилами дорожнього руху», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР).
Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 14-2 КУпАП, режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу.
Відповідальність за порушення правил стоянки, зупинки передбачена статтею 122 КУпАП.
Так, відповідно до частини першої вказаної статті, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Визначення поняття «житлова зона» міститься у пункті 1.10 ПДР, згідно з яким «житлова зона» - це дворові території, а також частини населених пунктів, позначені дорожнім знаком 5.34.
За правилами пункту 26.2 ПДР у житловій зоні забороняється: а) транзитний рух транспортних засобів; б) стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями і таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів; в) стоянка з працюючим двигуном; г) навчальна їзда; ґ) рух вантажних автомобілів, тракторів, самохідних машин і механізмів (крім тих, що обслуговують об`єкти і громадян, виконують технологічні роботи або належать громадянам, що проживають у цій зоні).
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У матеріалах справи містяться надані сторонами фотознімки, на яких зображено ТЗ, який належить позивачу та запаркований на краю дороги у житловій зоні за Адресою. 
На спірній ділянці наявні спеціально відведені місця для паркування транспортних засобів, позначені відповідним дорожнім знаком, тоді як автомобіль позивача був розташований поза їх межами, що суперечить вимогам підпункту «б» пункту 26.2 ПДР. 
Доводи апеляційної скарги про те, що спірна ділянка дороги не має ознак житлової зони через відсутність дорожнього знаку 5.34 «Житлова зона», апеляційний суд оцінює критично.
Відповідно до пункту 1.10 ПДР житлова зона включає не лише частини населених пунктів, позначені дорожнім знаком 5.34, а й дворові території. При цьому, визначальним є фактичний характер та функціональне призначення відповідної території.
З наявних у матеріалах справи фотознімків вбачається, що транспортний засіб позивача був розміщений на території, яка безпосередньо прилягає до житлового комплексу за Адресою та використовується для його обслуговування, а також містить спеціально відведені місця для паркування мешканців. При цьому, наявність огорожі або розташування автомобіля із зовнішньої сторони житлового комплексу не змінює функціонального призначення відповідної території та не спростовує віднесення такої до дворової території у розумінні пункту 1.10 ПДР.
Слід також зазначити, що ТЗ позивача припаркований в зоні дії дорожнього знака 2.5 «Перевага зустрічного руху», що додатково свідчить про впорядкований характер організації дорожнього руху на вказаній території. 
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що наявні належні, достовірні та достатні фактичні дані, які в сукупності підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП.
Позивачем в обґрунтування своїх доводів не надано доказів, які б спростовували вказані обставини, відтак апеляційний суд дійшов до висновку про правомірність оскаржуваної Постанови та відсутність підстав для задоволення позову.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 28 січня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 20.05.2026 у зв`язку з перебуванням судді Гудима Л.Я. у відрядженні в період з 08.05.2026 по 19.05.2026.