Справа № 346/5805/25 
Провадження № 22-ц/4808/657/26 
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
за участю секретаря – Кузів А.В.,
учасники справи
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 ,
на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 року, ухвалене в складі судді Калинюка О.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 29.04.2014 року сторони перебували в шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка ОСОБА_5 . Шлюб між сторонами розірвано.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06.12.2017 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошові сумі по 750 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину до досягнення ними повноліття.
Позивачка вказує, що встановлений раніше розмір аліментів на момент звернення з позовом не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, рівень витрат на них суттєво зріс, діти є школярами. Позивачка не в змозі самостійно повною мірою покривати вказані витрати, виникає необхідність у перегляді розміру аліментів для забезпечення інтересів дітей. Вважає, що інтереси малолітніх дітей будуть більш захищені, коли стягнення аліментів відбуватиметься в розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. Посилається на те, що відповідач працює за кордоном, стан його здоров`я та матеріальне становище дозволяють сплачувати аліменти у більшому розмірі. 
Позивачка просила суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до набуття дітьми повноліття.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 року позов задоволено.
Змінено cпосіб стягнення аліментів, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся з апеляційною скаргою, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам п.2,3 ч.4 ст.265 ЦПК України, оскільки судом першої інстанції не зазначено мотивів відхилення доказів, наданих стороною, а також не надано належної правової оцінки доводам учасників справи. Відсутність у мотивувальній частині рішення обґрунтування щодо прийняття або відхилення доводів сторін є порушенням принципу обґрунтованості судового рішення.
Відповідач не заперечує право позивача на пред`явлення позову про зміну способу стягнення аліментів, однак таке пред`явлення не може вважатись підставою для безумовного задоволення судом, який повинен вирішити спір по суті відповідно до закону, завдань та засад цивільного судочинства, що узгоджується з висновками викладеними у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.11.2018 року, винесеній у справі № 372/2393/17 та постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Позивачка не подала суду будь-яких доказів зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, тобто не довела підстав передбачених ст. 182, 192 СК України, які б давали підстави для зміни способу стягнення аліментів, тобто фактичного збільшення їх розміру, оскільки при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (1/3) до розрахунку береться середня заробітна плата району проживання сторін, яка становить на даний час більше 21000 грн, тобто фактичний розмір аліментів в такому разі буде становить більше 7 тисяч грн.
Фактично відповідач сплачує аліменти на утримання дітей не по 750 грн, а на рівні 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на даний час по 1756 грн щомісячно на кожну дитину, що відповідає нормам ст. 182 СК України, заборгованості по сплаті аліментів не мав, що підтверджено довідкою Коломийського відділу ДВС у Коломийському районі № 120374/5 від 18.11.2025р. Відповідач ніде не працює. 
Його матеріальний стан важкий і після присудження аліментів навпаки погіршився, оскільки він на даний час ніде не працює і починаючи з листопада 2024 року не має доходів.
Судом не враховано, що 19.06.2024 року у нього від повторного шлюбу народився син, на утриманні відповідача також знаходиться і дружина ОСОБА_6 , яка доглядає за малолітнім сином, не працює і не має доходів, перебуває у відпустці по догляду задитиною.
Відповідач змушений доглядати за своїм батьком ОСОБА_7 , який має 2 групу інвалідності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_8 , просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, зазначивши, що відповідачем приховано обставини проживання його в Німеччині з жовтня 2024 року та отримання ним доходу. Обов`язок обох батьків по утриманню дітей є рівним, а посилання на наявність інших утриманців не звільняє працездатного батька з високим рівнем доходу від обов`язку забезпечувати належний рівень життя дітей, відповідно до вимог Сімейного кодексу України. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

У судовому засіданні ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу в межах її доводів. 

У судовому засіданні ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , заперечив доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів є правом стягувача аліментів, зважаючи на малолітній вік дітей та об`єктивне зростання витрат на їх утримання, зростання цін після введення в Україні 24.02.2022 року воєнного стану внаслідок, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивачки, стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, забезпечить належний рівень утримання дітей та відповідатиме принципам розумності й справедливості.

Переглядаючи справу, колегія суддів вихрдить з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.11.2017 року шлюб розірвано.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .
Згідно з рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.12.2017 року по справі № 346/5120/17 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання вказаних малолітніх дітей в твердій грошові сумі, а саме в розмірі 750 грн щомісячно, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.
Відповідач не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання малолітніх дітей на користь позивачки, про свідчить довідка № 120374/5 від 18.11.2025 року, видана головним державним виконавцем Коломийського ВДВС.
Згідно з відомостями довідки форми ОК-5 від 13.11.2025 у звітному 2025 році відповідач не отримував офіційного доходу.
28 грудня 2023 року відповідач уклав шлюбз ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_6 у відповідача народився син ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .
Відповідач надав пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 (серія НОМЕР_6 ), згідно з яким його батько є особою з інвалідністю II групи та рекомендації індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (номер витягу: 254/25/302/1) від 05.02.2025 року, відповідно до яких у батька відповідача виражений ступінь обмеження у здатності до трудової діяльності, самообслуговування та пересування.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень ст.ст.183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.
У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.
Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст.182-184, 192 СК України.
Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17, і наведені норми та тлумачення спростовують доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів з урахуванням фактичних обставин справи.
Звертаючись до суду з позовом позивачка просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06 грудня 2017 року, із твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, обґрунтовуючи це збільшенням витрат на утримання дітей в порівнянні з 2017 роком та належним матеріальним становищем платника, який працює за кордоном. Вимога полягає у стягненні аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.
Змінюючи спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з інтересів дітей, які мають право на достатній рівень матеріального забезпечення.
Колегія суддів зауважує, що діти мають право на належний рівень матеріального забезпечення. При цьому, обов`язок по забезпеченню дітей лежить у рівних частинах на обох батьках, а не лише на одному з них.
Серед іншого змінилася економічна ситуація в країні, значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття, ліки, житлово-комунальні послуги, разом із тим потреби дітей із віком змінилися та збільшилися в силу їх росту та розвитку, змінився прожитковий мінімум для дитини, а обов`язок по утриманню дітей не може бути покладений виключно на матір.
Даючи оцінку дослідженим доказам, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про доведеність вимог позивачки та наявність підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дітей, адже у зв`язку із зміною економічною ситуації в державі, що обумовлена військовим станом, зміною потреб дітей з урахуванням їх віку, погіршився матеріальний стан одержувача аліментів.
Колегія суддів зазначає, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності та гармонійного розвитку дитини.
Суд зобов`язаний керуватися найкращими інтересами дитини, оскільки, така категорія спорів є особливою через те, що дитина це не завжди захищений учасник суспільних відносин, а тому, визначаючи розмір аліментів чи спосіб їх стягнення, суд повинен брати до уваги найкращі інтереси дитини.
За змістом ст.192 СК України у системному зв`язку із положеннями ст.182 СК України, при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини, суд зобов`язаний виходити з пріоритету інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).
З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не довела підстав зміни розміру аліментів не заслуговують на увагу.
Верховний Суд у своїх постановах від 16.09.2024 у справі № 591/6388/22 та від 22.07.2024 у справі № 688/4308/23 сформував правову позицію, що народження другої дитини у іншому шлюбі не є безумовною підставою для зменшення аліментів на дитину від попереднього шлюбу, якщо не доведено, що майновий стан платника настільки погіршився, що він об`єктивно не може утримувати дітей на попередньому рівні. 
Відповідач є особою працездатного віку, суду не надано доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, або доказів існування інших обставин, які перешкоджають йому сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі, який просить стягувати позивачка.
Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представником скаржника не заперечувалась та обставина, що відповідач із сім`єю перебуває за межами України з кінця 2024 року. 
Колегія суддів враховує ту обставину, що у відповідача на утриманні є дитини, яка народилася у відповідача у новому шлюбі, однак відповідачем не доведено, що його майновий стан не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі, які визначив суд. 
Посилання скаржника про те, що відповідач змушений доглядати за своїм батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, має виражений ступінь обмеження у здатності до самообслуговування, не впливає на обов`язок відповідача, як батька дітей, надавати матеріальне забезпечення дітям, а лише на їх розмір. Разом з тим, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Скаржник не надав доказів про розмір пенсії батька, а також про наявність чи відсутність інших осіб, які зобов`язані утримувати батька (до прикладу, інших дітей, дружини), що позбавляє суд можливості визначити в якому розмірі батько скаржника потребує від нього матеріальної допомоги. 
Скаржником до апеляційної скарги додано довідку від 02.03.2026 року №1, згідно якої ОСОБА_6 з 02.09.2024 року перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення дитини трьохрічного віку та копію наказу фізичної особи підприємця ОСОБА_12 від 01.09.2024 року №3А про надання ОСОБА_13 з 02.09.2024 року відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Між тим апеляційна скарга не містить причин, які б перешкоджали представнику відповідача надати такі докази при розгляді справи у суді першої інстанції. Оскільки дані докази відповідачем не були надані при розгляді справи у суді першої інстанції, поважних причин, які б перешкоджали надати дані докази в суді першої інстанції представником скаржника не зазначено, а тому, відповідно до вимог ч.3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції дані докази не приймає до уваги. 
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).
Колегія суддів вважає, що рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.
Колегія суддів роз`яснює сторонам, що у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то апеляційний суд не здійснює перерозподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 07 травня 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський 

Є.Є. Мальцева