Справа № 521/241/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Козирського Є.С.
при секретарі Лепешенкової В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Овідіополь в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови, визнання дій та бездіяльності незаконними,

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Хаджибейського районного суду м. Одеси із зазначеним адміністративним позовом до ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі-Департамент ПП НП України).
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 04 січня 2026 року вищевказану справу було передано за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області. Позивач ухвалу не оскаржив.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Козирському Є.С.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.03.2026р. відкрито провадження у справі та вирішено розглядати адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями, передбаченими ст.286 КАС України.
В позові ОСОБА_1 посилався на те, що 28 грудня 2025 року на вулиці у дворі його будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у нього стався конфлікт з сусідкою гр. ОСОБА_3 стосовно припаркованого біля його гаражу автомобіля. ОСОБА_3 викликала поліцію. І він піднявся до квартири за документами.
Екіпаж патрульної поліції, що прибув за викликом Лебідь Л.М., незважаючи на пред`явлені документи військового, що знаходиться у відпустці, затримав його, доставив до приміщення поліції, де на нього складено постанову ЕГА № 1946036 , за якою на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 17 гривень за адміністративне правопорушення, визначене частиною 1 статті 178 КУпАП. Вважає, що адміністративного правопорушення не скоював, викладені у постанові обставини не відповідають дійсності, його права були грубо порушені, а тому постанова підлягає скасуванню. Просить також визнати незаконними дії рядового поліцейського 1-го взводу 1-ї роти 2-го батальойну УПП в Одеській області Департамент ПП НП України Макзенка Н.Є. щодо адміністративного затримання і доставляння у відділок поліції, та бездіяльність його щодо відмови у складанні адмінпротоколу за відсутності визнання вини і щодо відсутності протоколу адмінзатримання.
Представник позивача, адвокат Конова Л.М. діюча на підставі ордеру № 1657365 від 24 березня 2026 року, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. 
Представник відповідача Департаменту ПП НП України Рудик В.П., діючий на підставі довіреності від 18 грудня 2025 року в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. ст. 124,126 КАС України. 08 квітня 2026 року надав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та в обгрунтування якого зазначив, що 28 грудня 2025 року екіпаж патрульної поліції отримав виклик від ОСОБА_3 , що за адресою: АДРЕСА_1 при паркований автомобіль Чеповського Сергія Володимировича, перешкоджає доступ до гаража. Прибувши за вказаною адресою було виявлено громадянина ОСОБА_1 , який знаходився у громадському місиці в алкогольному сп`янінні (п`яному вигляді), що ображає людську гідність і громадську мораль, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.178 КУпАП, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 грн.
Вказував, що доказами вчинення громадянином ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП, підтверджується відеозаписами з відеореєстраторів інспекторів: «відеозаписи правопорушення 1», «відеозаписи правопорушення 2».
Посилаючись на наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178КУпАП, представник відповідача просив суд залишити рішення суб`єкта владних повноважень, визнання дій та бездіяльності незаконними без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення .
Представник позивача надала відповідь на відзив, в якому вона після вивчення відеозаписів з нагрудних камер зауважила про те, що записи свідчать про невідповідність складеного протоколу фактичним обставинам справи. Згідно «відеозапису правопорушення 1» вбачається, що на момент приїзду екіпажу патрульної поліції Чеповського С.В. в громадському місті не було, він з`явився пізніше, на відео зображення лише Лебідь Л.М. та поліцейських. Щодо п`яного вигляду Чеповського С.В. зазначила, що оскільки його стан не був визначений за допомогою приладів або медичного огляду на стан сп`яніння, аналізи сечі та крові не відбиралися, то висновок щодо стану сп`яніння є лише припущенням поліцейського, який складав постанову. На відео вбачається, що Чеповський С.В. зазначає патрульним поліції, що він є військовослужбовцем і надає документи про це. Поліцейські при перевірці документів військовослужбовця, якщо він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, повинні були діяти згідно вимог ст.266-1 КУпАП, чого ними зроблено не було, навпаки проігноровано цей факт, а в постанову внесено неправдиві відомості про особу правопорушника як безробітного. Вказує про те, що відповідач не пояснює, чи вправі рядовий поліцейський складати постанову про адміністративне правопорушення, при цьому посилаючись на статті 222, 255, 258 КУпАП і не зазначає посаду ОСОБА_2 , отже питання про повноваження останнього є невизначеним.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, дослідивши наявні матеріали справи, оглянувши відеозаписи, проаналізувавши та оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Частиною першою ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з п.п. 3, 8, 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення як, зокрема, про порушення громадського порядку, у тому числі передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 178 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з ч.1-4 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.
Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Пункт 8 розділу ІІІ Інструкції передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна бути заслухана, досліджені докази і вирішені клопотання (п. 9 розділу ІІІ Інструкції).
Тож, постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері порушення громадського порядку, передбачених, зокрема, ч. 1 ст. 178 КУпАП.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
За ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо.
Судом встановлено,що зі змісту постанови серії ЕГА №1946036 від 28 грудня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, складеної рядовим поліцейським 1 роти 1 взводу 2 батальойну Управління патрульної поліції в Одеській області Макзенко Н.Є. , вбачається,що 28 грудня 2025року о 12. год.08 хв. громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса проживання, АДРЕСА_2 , не працює, безробітний, перебував в громадському місті у п`яному вигляді та своєю поведінкою ображав людську гідність та громадську мораль, що виражалась у розхитуванні даної особи при ходьбі із сторони в сторону та з неприємним запахом, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.178 КУпАП. та за що був притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17,00 грн. 
Разом з тим, позивач посилається на те, що викладені у постанові обставини не відповідають дійсності, оскільки він не вживав алкогольні напої та не знаходився в стані алкогольного сп`яніння в громадському місці, більш того, він є військовослужбовцем, про що він повідомив екіпаж патрульної поліції, та надав всі документи на підтвердження цього, однак в постанову внесені неправдиві дані щодо нього, як безробітного, огляд військовослужбовця на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проведений з порушенням вимог ст.266-1 КУпАП, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню. 
У відповідності з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина 1 статті 178 КУпАП встановлює відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, у виді попередження або накладення штрафу від одного до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Верховний Суд у постанові від 27 червня 2020 року по справі №536/2056/16-а роз`яснив, що об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у появі в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль (формальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу.
Частиною 2 ст. 33 КУпАП зазначено, що при накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
У КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
Так, згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями ст. 252 цього Кодексу встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 80 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту зазначених норм можна зробити висновок, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення. Відповідачі як представники державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
З аналізу положення ст. 247 КУпАП випливає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у постанові має бути зазначено наявні докази вини у скоєнні адміністративного правопорушення.
В якості доказів вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, відповідач посилається на те, що вина останнього, крім постанови ВГА № 1946036 від 28.12.2025 року підтверджується відеозаписами правопорушення № 1 та № 2.
Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 3 ст. 79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Стороною відповідача у поданому відзиві зазначено про правомірність дій інспектора, який діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог визначеного законодавства.
Однак, суд вважає, що зазначені обставини не підтверджуються належними доказами, оскільки відеозаписами з портативних відеореєстраторів не зафіксований факт вживання позивачем алкогольних напоїв та знаходження його в громадському місці у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, що складає об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП.
Таким чином, всупереч вимогам ст. 77 КАС України суду не надано належних та допустимих доказів стосовно того, що позивач розпивав алкогольні напої в забороненому законом місці та перебував у громадському місці у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.
Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові ЕГА № 1946036 від 28 грудня 2025 року та не підтверджується жодними іншими доказами, в тому числі «відеозаписом правопорушення 1», «відеозаписом правопорушення 2».
Більш того, суд вважає, що стосовно ОСОБА_1 мала місце низка незаконних дій, а саме: незаконний обшук, в т.ч. без складання протоколу обшуку і без залучення понятих, незаконне затримання та доставлення в підрозділ поліції, незаконне винесення постанови про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.178 КУПАП.
В порушення вимог ст.266-1 КупАП рядовим поліцейським Макзенко Н.Є. проігноровано той факт, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а огляд вказаної категорії осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння відбувається згідно п.4 Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного ,наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакцій, та проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 32 від 12.01.2024року посадовою особою, уповноваженою на таке проведення начальником органу управління Військової Служби правопорядку у Збройних Силах. Зазначивши в постанові ОСОБА_1 , як безробітного, а не військовослужбовця, поліцейський Макзенко Н.Є вніс в постанову неправдиві відомості, чим незаконно уникнув вимог ст.266-1 КупАП та вищезазначеного Порядку.
Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення слід також враховувати практику ЄСПЛ,зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії», рішення від 30.05.2013р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Россї»,заява « 926/08, рішення від 20.09.2016р.) де серед іншого, зазначено, що … «суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
У рішенні ЄСПЛ від 02.07.2011 року по справі «Коробов проти України Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи неспростовних презумпцій факту. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується ЄСПЛ. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Разом з тим, позивач оскаржує дії рядового поліцейського Макзенко Н.Є. щодо його адміністративного затримання і доставлення у відділ поліції, тримання як затриманого протягом години. Суд вважає, що вказана вимога також підлягає задоволенню, оскільки з огляду відеозаписів правопорушень законних підстав для цього у поліцейського не було.

Керуючись ст. ст. 2, 5 - 9, 72 - 77, 90, 210, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕГА № 1946036 від 28.12.2025р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 17,00 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Визнати дії рядового поліцейського 1-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Макзенка Назарія Євгеновича щодо адміністративного затримання ОСОБА_1 і доставляння у відділок поліції, тримання як затриманого протягом години – незаконними.
В решти вимог – відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	Є. С. Козирський