П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 713/619/26 
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОКІН А.Л. 
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю. 
28 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю. 
суддів: Граб Л.С.  Матохнюка Д.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вижницького районного суду Чернівецької області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про адміністративне правопорушення.
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6693045 від 20.02.2026 про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн - скасовано, провадження у справі - закрито.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у зв"язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. З підстав викладених в апеляційній скарзі, апелянт просить прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Сторони в судове засідання не з"явились.
Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що постановою серії ЕНА №6693045 від 20.02.2026, складеною о 03:32 год. позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він 20.02.2026 о 03:19 год. в смт.Берегомет по вул.Центральній,167 Вижницького району керував т/з марки «ВАЗ» без посвідчення водія. Вказане підтверджується копією постанови.
Позивач вважає оскаржувану постанову такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, тому просив її скасувати.
Скасовуючи оскаржену позивачем постанову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, викладені у оскаржуваній постанові про те, що позивач о 03:32 год. керував т/з - безпідставними, необгрунтованими, та такими, що спростовані матеріалами справи. Зокрема, суд вважає, що ОСОБА_1 після його зупинки о 01:41 год. на т/з не керував, в т.ч. не міг керувати т/з о 03:32 год., а тому оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушень, встановлених ч.1 ст.126 КУпАП.
Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.
Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
З оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п 2.1. ПДР.
Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З аналізу положення ст. 247 КУпАП випливає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 3 ст. 283 КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Колегією суддів, переглянуто надані відповідачем до матеріалів справи відеодокази фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення із відео-реєстратора службового автомобіля поліцейського № export-ha8l1, який міститься і матеріалах справи та встановлено, що 20.02.2026 в період часу з 01:41 год. по 01:44 год. ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими за те, що керував т/з під час комендантської години, та в подальшому не надав Інспектору для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що розгляд справи про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, проводився Інспектором 20.02.2026 о 03:32 год., однак ним помилково у пункті 5 постанови було зазначено час скоєння правопорушення 03:19 год., а не - 01:41 год., як це було фактично. Вказане також підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 20.02.2026 №596317, складеного Інспектором відносно позивача о 04:20 год. за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до якого позивач 20.02.2026 о 01:40 год. керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (міститься в матеріалах справи). Тобто, складанню Інспектором відносно позивача адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, передувало зупинення о 01:40 год. 20.02.2026 автомобіль марки «ВАЗ 2103», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача за порушення комендантської години.
Таким чином, зазначене відео спростовує доводи викладені у рішення суду першої інстанції щодо неналежного проведення розгляду справи поліцейським стосовно ОСОБА_1 .
Відтак колегія суддів зазначає про дотримання поліцейськими прав позивача при розгляді адміністративної справи.
Пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
У контексті наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.
У такому випадку, якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог закону, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15 (провадження №К/9901/19896/18).
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено належними доказами, що 20 лютого 2026 року дійсно мало місце порушення позивачем вимог ПДР України, та був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, за результатом апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що дії відповідача, як суб"єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідали критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак, приходить до висновку про необгрунтованність позовних вимог.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАСУ).
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, у зв"язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області задовольнити.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2026 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.    

Головуючий	 		Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Граб Л.С.    Матохнюк Д.Б.