г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/1168/26
Номер провадження 2/213/1147/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2026 року        м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу № 213/1168/26 за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої дії представник ОСОБА_2 , до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» про стягнення страхового відшкодування, 

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача. 
Адвокат Синюк С.Л. в інтересах позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом, де зазначає, що 30.08.2024 приблизно о 21 год. 05 хв. за адресою: м. Київ, регульоване перехрестя вул. Набережно-Рибальської та вул. Гаванської, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «MAZDA CX-7», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та велосипеда під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер у КНП «КМКЛ №17». За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №12024100010001967. Позивач ОСОБА_1 є матір`ю померлого та після його смерті здійснила всі необхідні дії, пов`язані з організацією поховання, у зв`язку з чим понесла витрати на загальну суму 70 700,00 грн. Також, внаслідок загибелі сина, позивачу завдано тяжких глибоких душевних страждань. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «MAZDA CX-7», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» згідно з полісом №221489508. 18.04.2025 позивач звернулася до страховика із повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування в рахунок відшкодування витрат на поховання в сумі 70 700,00 грн. та моральної шкоди в сумі 96 000,00 грн, а всього 166 700,00 грн. На підставі отриманих документів страховиком було визнано дану подію страховим випадком та сплачено на її користь страхове відшкодування в загальному розмірі 83 350,00 грн. Таким чином, відповідач здійснив виплату 50% заявленого позивачем до виплати страхового відшкодування, з посиланням на те, що в даній ДТП відповідальні двоє осіб, а саме водій та велосипедист, а тому розмір страхового відшкодування підлягає поділу на двох осіб. Позивач не погоджується з отриманим розміром страхового відшкодування, що стало підставою для звернення до суду. У зв`язку із чим, просить суд стягнути з ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» на користь позивача 48 000,00 грн в рахунок недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди, 35 350,00 грн в рахунок решти витрат на поховання та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Стислий виклад позиції відповідача. 
Представник відповідача подав відзив на позов, у якому зазначає, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження №12024100010001967 від 31.03.2025 водій ОСОБА_3 з моменту виникнення у неї небезпеки для руху не мала технічну можливість уникнути наїзд на велосипедиста шляхом застосування екстреного гальмування для зупинки свого транспортного засобу до місця наїзду. Також у постанові зазначено, що у даній дорожній обстановці з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникнення даної ДТП знаходяться (перебувають) дії велосипедиста, які не відповідають вимогам п.п.2.3д), 10.1 ПДР України. У даній дорожній обстановці з технічної точки зору причинний зв`язок між діями водія «MAZDA CX 7» (р.н. НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 і виникненням (настанням) ДТП відсутній. З наведеного слідує наявність ознак непереборної сили при вчиненні ДТП та ознак грубої необережності велосипедиста, що є підставою зменшення розміру відшкодування шкоди. Тобто, наявність непереборної сили в даній події полягає у неможливості передбачення такої події водієм ОСОБА_3 а в разі її передбачення, неможливості її уникнення. Таким чином, саме в діях велосипедиста вбачаються порушення Правил дорожнього руху України, що призвели до настання ДТП та, як наслідок, його загибелі. Враховуючи участь у дорожньо-транспортній пригоді двох осіб (водія та велосипедиста, з вини якого і сталось зіткнення), у відповідності до п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, відповідачем було прийнято рішення про зменшення розміру страхового відшкодування на 50 %, та здійснення виплати у розмірі 83 350,00 грн. Отже, відповідач здійснив відшкодування шляхом поділу навпіл, враховуючи вину велосипедиста ОСОБА_4 у своїй смерті та безвинну відповідальність водія ОСОБА_3 . У зв`язку з цим, вважають позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, необґрунтованими та у задоволенні яких необхідно відмовити.
Також у відзиві представник відповідача не погоджується із заявленим позивачем розміром витрат на правничу допомогу, вважає такий розмір неспівмірним із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Крім того, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, не є доведеним.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів про наявність непереборної сили чи умислу потерпілого. Просить задовольнити позов.

Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання.
16.03.2026 позовна заява надійшла до суду.
23.03.2026 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
10.04.2026 представником відповідача подано відзив.
13.04.2026 представником позивача подано відповідь на відзив.
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини, встановлені судом.
30.08.2024 приблизно о 21 год. 05 хв., за адресою: м. Київ, регульоване перехрестя вул. Набережно-Рибальської та вул. Гаванської, відбулось зіткнення автомобіля «Mazda CX-7», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та велосипеда під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій велосипеда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КНП «КМКЛ №17». В подальшому, 01.09.2024, перебуваючи в КНП «КМКЛ №17» від отриманих тілесних ушкоджень помер.
Відомості про кримінальне правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до вимог ч. ч. 1,4 ст. 214 КПК України, 31.08.2024, начальником відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Подільського УП у м. Києві Патланем С. С., внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024100010001967 та розпочато досудове розслідування.
31.03.2025 слідчим Слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві Луцюк Д. П. кримінальне провадження №12024100010001967 від 30.08.2024 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Вказані факти підтверджуються наданою позивачем копією постанови про закриття кримінального провадження від 31.03.2025, винесеної слідчим Слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві Луцюк Д. П.
З копії постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що досудовим розслідуванням було встановлено, що в діях велосипедиста ОСОБА_4 встановлено порушення вимог пунктів 11.14, 6.6 (д) та 6.6.(а) Правил дорожнього руху України. Згідно висновку експерта №02/325 від 06.02.2025 у даній дорожній обстановці з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходяться (перебувають) дії велосипедиста, які не відповідають вимогам п.п.2.3 д), 10.1 ПДР України.
Згідно копії довідки про причину смерті №010-3423 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті - травма велосипедиста в результаті зіткнення з автомобілем.
Позивач ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження.
Внаслідок поховання сина позивач понесла витрати в сумі 70 700,00 грн., що підтверджується копіями товарних чеків від 31.08.2024, копією чека ФОП ОСОБА_5 . 
Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Mazda CX-7», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-22148950 чинного на дату ДТП.
18.04.2025 ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник ОСОБА_6 , звернулась до ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про страхове відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до страхового акту №1499/24/50/ЦВ04/01/2 від 04.06.2025 вищеописана ДТП визнана страховим випадком та вирішено виплатити на рахунок ОСОБА_6 страхове відшкодування у розмірі 83 350,00 грн.
Згідно з листом вих.№3608-2.13.1-2025 від 05.06.2025 ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» повідомило позивача про прийняте рішення про виплату їй страхового відшкодування у розмірі 83 350,00 грн. При розрахунку страхової суми відповідач керувався положеннями п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 за № 1961-IV, згідно яких, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
11.07.2025 страхова виплата у розмірі 83 350,00 грн. була перерахована на рахунок представника позивача ОСОБА_6 , відповідно до платіжного доручення №11343.
Зміст спірних правовідносин.
Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування страховиком винної у ДТП особи шкоди, завданої шкоди у зв`язку зі смертю особи.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно з п.1 ч.1 статтею 92 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором або законом строк.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.
Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Частинами 1, 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004, чинного на момент виникнення правовідносин, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно зі ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Зі ст.22 цього Закону вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, поміж іншим, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Статтею 27 Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.
Так, пунктом 27.1 статті 27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
За пунктом 27.3 статті 27 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Згідно з пунктом 27.4 статті 27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до пункту 27.5 статті 27 Закону загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
У пункті 35.1 статті 35 Закону зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абзац 1 пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно із частиною третьою статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.
Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.
В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.
Згідно зі ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на день настання страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати становив 8000,00 грн.
Пленум ВССУ в п.4 Постанови від 01.03.2013 за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», визначив наступне: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Згідно із ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок суду.
Аналіз вищенаведених правових норм та фактичних обставин цієї справи дає підстави для висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів щодо настання відповідальності за спеціальним деліктом, яка передбачена ст.1187 ЦК України.
Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини 2 цієї статті таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.
З огляду на викладене відповідач повинен відповідати за завдання шкоди внаслідок ДТП, яке сталося за участю транспортного засобу «Mazda CX-7» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 і призвело до загибелі сина позивача - ОСОБА_4 .
Судом встановлено, що позивач звернулася до відповідача ПрАТ «Європейський страховий Альянс» з заявою про виплату страхового відшкодування у встановлений законом строк та їй було виплачено лише його половину в розмірі 83 350,00 грн.
Відповідач, обґрунтовуючи такий розмір страхового відшкодування, посилається на те, що смерть потерпілого ОСОБА_4 настала внаслідок його грубої необережності, у зв`яку із чим страховиком застосовано п.36.3 ст.36 Закону щодо поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних осіб.
За змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що: «42. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону №1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.
Аналіз п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає можливість зробити висновок про те, що її приписи поширюються на випадки завдання неподільної шкоди сукупними діями забезпечених транспортних засобів третій особі.
Такі ж приписи закріплено у ч.2 ст. 1188 ЦПК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
У даній справі судом встановлено, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є лише водій ОСОБА_3 , яка керувала автомобілем марки «Mazda CX-7», номерний знак НОМЕР_1 , та здійснила зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність якого не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому підстави для застування абзацу 1 пункту 36.3. статті 36 цього Закону відсутні.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості водія уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.
При цьому, шкода, спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права, власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише внаслідок спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.
Відповідачем не доведено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини.
При цьому, суд погоджується з доводами відповідача про те, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок його грубої необережності, що було встановлено в ході досудового розслідування та підтверджується постановою про закриття кримінального провадження, з якої вбачається, що в причинному зв`язку з виникнення даної ДТП знаходяться (перебувають) дії велосипедиста, які не відповідають вимогам п.п.2.3. д), 10.1. Правил дорожнього руху.
Однак, суд зазначає, що з огляду на ст.1193 ЦК України, частина третя якої визначає, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, у страховика були відсутні законні підстави для зменшення витрат на поховання.
У такому випадку можна зменшити лише розмір моральної шкоди на підставі частини другої статті 1193 ЦК України в разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого.
Разом з тим, відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у сукупності не може бути меншим, ніж 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Усім особам, які відповідно до зазначеної статті мають право на відшкодування моральної шкоди, це відшкодування виплачується рівними частинами.
Отже, положеннями вказаної статті Закону встановлений мінімальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, який не підлягає зменшенню чи коригуванню.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №445/370/19 (провадження №61-10504св20), від 24.11.2021 у справі №342/709/20 (провадження №61-11129св21).
На час настання страхового випадку мінімальний розмір заробітної плати становив 8 000,00 грн, тому загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) моральної шкоди не може бути меншим, ніж 96 000,00 грн (12 х 8 000,00 грн).
Таким чином, враховуючи вже виплачене відповідачем страхове відшкодування у загальному розмірі розмірі 83 350,00 грн, суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі (166 700 - 83 350) = 83 350,00 грн, з яких: страхове відшкодування пов`язане із моральної шкодою в розмірі недоплаченої суми 48 000,00 грн. та витрати на поховання в розмірі недоплаченої суми 35 350,00 грн.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1 064,96 грн, оскільки позивач від його сплати звільнений. 
У позовній заяві стороною позивача зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складаються з витрат на професійну правничу допомогу, що складатиме орієнтовно 10 000,00 грн. (докази будуть надані додатково), у зв`язку з чим суд вважає за необхідне встановити позивачу строк у п`ять днів після ухвалення рішення суду для подання суду доказів на підтвердження витрат, які він поніс у зв`язку з розглядом справи.
Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 263-265, 274, 274-279, 352-354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В: 

Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої дії представник ОСОБА_2 , до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в загальному розмірі 83 350 (вісімдесят три тисячі триста п`ятдесят) грн 00 коп., з яких: страхове відшкодування пов`язане із моральної шкодою в розмірі недоплаченої суми 48 000,00 грн. та витрати на поховання в розмірі недоплаченої суми 35 350,00 грн.
Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» на користь держави судовий збір у розмірі 1 064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Представник позивача - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач - ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС», адреса місцезнаходження: м. Київ, пр. Науки, буд.3, код ЄДРПОУ 19411125.

Дата складення повного судового рішення - 22 травня 2026 року. 

Головуючий суддя В. В. Попов