Справа № 307/1781/26
Провадження № 2/307/843/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Ком`яті Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Довгій Василь Іванович, звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів. В позовній заяві представник зазначив, що 05 травня 2022 року між позивачкою  ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , укладено шлюб. Після укладення шлюбу сторони проживали у будинку батьків в АДРЕСА_1 . За час спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вже більше року сторони разом не проживають, так як відповідач веде аморальних спосіб життя, систематично вживає спиртне, влаштовує постійні сварки та переїхав жити до своїх батьків в АДРЕСА_2 . Крім цього представник зазначає, що позивачка звернулась до Тячівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу. Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та перебуває на постійному утриманні матері ОСОБА_1 . Відповідач ухиляється від покладеного на нього відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свою дитину. Це, зокрема, виявилося у тому, що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на їх утримання, а саме: на придбання одягу, продуктів, медикаментів тощо. Дитина повністю знаходяться на її утриманні. Добровільно виділяти кошти на утримання малолітньої дитини відповідач відмовляється, витрачає гроші на свої потреби, інтересами сім`ї не цікавиться. Також, відповідач ухиляється від утримання своєї дружини, чим порушує її права, передбачені ч.2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Крім цього, позивачка зазначає, що вона ніде не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за донькою до досягнення нею трирічного віку та не отримує жодної допомоги, враховуючи той факт, що відповідач не має інших утриманців, та працює будівельником по найму відповідно має стабільний високий дохід та має можливості матеріально підтримувати свою дитину.
Просить стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки  ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8000 гривень щомісячно, але не менше заробітку і до досягнення дитиною повноліття, а також стягувати аліменти на утримання позивачки  ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно, але не менше всіх видів заробітку і до досягнення дитиною трьохрічного віку та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мацола А.В. зазначає, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності, оскільки сторони не проживають разом із січня 2026 року. Відповідач переїхав проживати до своїх батьків саме через аморальну поведінку позивачки. Відповідач не погоджується з доводами позивачки про те, що він ухиляється від покладеного на нього обов`язку, передбаченого ст. 180 СК України, так як такі не відповідають дійсності. Відповідач ОСОБА_2 не ухиляюсь від виконання батьківських обов`язків, а навпаки систематично навідує доньку, забезпечує дитину дитячим харчуванням, памперсами, одягом та речами які необхідні для дитини. Також представник зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не має офіційного та систематичного місця роботи, він є сезонним робітником, тому систематичний та високий дохід у нього відсутній. Зазначений розмір аліментів у сумі 8000 гривень є не обґрунтовано завеликий та не доведений жодними належними доказами, однак відповідач згідний сплачувати аліменти в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підтвердження доводів щодо сплати аліментів на утримання дружини в розмірі 5000 гривень, позивачка не додала жодного належного та допустимого доказу, тому відповідач вважає, що заявлений розмір матеріальної допомоги у розмірі 5000 гривень є не обргрунтованим та не підтверджений доказами. Також, представник звертає увагу суду на те, що під час спільного проживання сторони обговорювали питання відвідування донькою дитячого садочку. Наразі з 19 травня 2026 року донька ОСОБА_4 почала відвідувати дитячий садок ДНЗ №8 «Ялиночка», тож позивачка маже працювати. Просить суд позов задовольнити частково.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового засідання, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних в справі доказів. 
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового засідання, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних в справі доказів. 
На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов до наступного висновку. 
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 травня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі.
В судовому засіданні встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 05 травня 2022 року у Хустському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Також встановлено, що від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої дитини суд враховує майновий стан позивачки, яка ніде не працює, проживає з дитиною, та сама веде догляд за нею, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також майновий стан відповідача.
Разом з цим, суд враховує, що відповідач має працездатний вік, а тому виходячи із середньомісячної заробітної плати в Тячівському районі, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини слід задовольнити частково і стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 квітня 2026 року, і до її повноліття, а в решті позову в цій частині відмовити.
Згідно до статті 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Згідно ч.1 ст.80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 81 СК України, перелік видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів на одного з подружжя, затверджується Кабінетом Міністрів України (Постанова КМУ від 26 лютого 1993 року № 146).
Згідно ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка потребує матеріальної допомоги від відповідача, що у свою чергу, є його обов`язком відповідно до вимог ст. 84 СК України.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_2 не підтверджено належними та допустимими доказами, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьохрічного віку.
Будь-які дані про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, як відсутні і дані про наявність у платника аліментів інших утриманців, наявності стягнення по будь-яким іншим виконавчим документам.
За таких обставин, суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання позивачки ОСОБА_1 , з якою проживає малолітня дитина.
При визначенні розміру аліментів на утримання позивачки, в межах заявлених позовних вимог, суд враховує майновий стан сторін, працездатний вік відповідача, відсутність у відповідача постійного місця праці, стан здоров`я відповідача, його можливість надавати матеріальну допомогу дружині.
А тому, виходячи із середньомісячної заробітної плати по Тячівському району, суд вважає, що вимоги позивачки ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на її утримання слід задовольнити частково і стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 2000 гривень щомісячно, і до досягнення малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку.
Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Так, на підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги від 22 квітня 2026 року, акт виконаних робіт з надання правничої допомоги в сумі 3000 гривень, . 
Таким чином, судом встановлено, що позивач користувався правовою допомогою, поніс витрати на правничу допомогу, при цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи ціну позову та те, що дії щодо підготовки позову у справі не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, часткове задоволення позову, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги в розмірі 2000 гривень буде відповідати розумності, виваженості та справедливості.
Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини за один місяць.
Керуючись ст.ст.5, 12, 81, 137, 141, 209, 223, 247, 263, 265, 430 ЦПК України, 

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_4 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 квітня 2026 року і до її повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_4 , аліменти на її утримання в розмірі 2000 гривень щомісячно, на період до досягнення малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку, починаючи з 29 квітня 2026 року. 
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_4 , 2000 (дві тисячі) гривень витрат за надання правової допомоги.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 , на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 1331 гривню 20 копійок судового збору.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відомості про учасників справи: 
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_4 , мешканка АДРЕСА_1 , України.
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , , РНОКПП – НОМЕР_3 , мешканець АДРЕСА_2 , України.
Повний текст рішення складено 09 червня 2026 року.

Головуючий   В.І. Бобрушко