ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.05.2026 Справа № 914/538/26 

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справу
за позовом: Фізичної особи-підприємця Титорук Тетяни Степанівни
до відповідача: Львівського комунального автотранспортного підприємства №1
про: стягнення 5 056,00 грн.
без виклику учасників,
ВСТАНОВИВ:
24.02.2026р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Титорук Тетяни Степанівни до відповідача: Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 про стягнення 5 056,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.
Як слідує із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Фізичної особи-підприємця Титорук Тетяни Степанівни є адреса: АДРЕСА_1 .
Зокрема, зазначена ухвала надіслана позивачу на вищезазначену адресу 10.03.2026р., що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції Господарського суду Львівської області у справі №914/538/26.
Дана ухвала суду також була надіслана відповідачу в його електронний кабінет, про отримання котрої матеріали справи містять відповідну довідку, підписану відповідальним працівником.
Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.
Отже, судом було вчинено всі можливі за даних обставин дії щодо належного повідомлення учасників справи про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.
Суть спору та правова позиція учасників справи.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача відповідно до договору про відступлення права вимоги № 1/Г від 14 серпня 2025 року відбулося процесуальне правонаступництво у зв`язку із зміною кредитора у зобов`язанні, а саме зміни Первісного Кредитора - Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» на Нового кредитора - правонаступника - Фізичної особи-підприємця Титорук Тетяни Степанівни, тобто позивача у даній справі.

При цьому, позивач покликається на положення ст.1172 ЦК України та ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і вважає, що до нього перейшло, в межах суми 5 056,00 грн., право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а відповідачем у даній справі є Львівське комунальне автотранспортне підприємство №1, з яким заподіювач шкоди ( ОСОБА_1 ) на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах.
В прохальній частині позову, позивач просить стягнути з відповідача суму виплаченого Товариством з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» страхового відшкодування у розмірі 5 056,00 грн. 
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.
За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:
27.10.2022 року між Товариством з з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» (далі - ТДВ «СК «Гардіан») та Львівським комунальним автотранспортним підприємством №1 (далі - страхувальник) було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №ЕР-211736588, забезпечений транспорт «БОГДАН А 09202», р/н НОМЕР_1 .
12.02.2023р. о 20.17 год. по вул. Хуторівка,2 у м. Львові, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «БОГДАН А 09202», р/н НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, не був уважний, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN GOLF», р/н НОМЕР_2 який зупинився попереду та внаслідок інерційного поштовху здійснив зіткнення з автомобілем, що зупинився попереду марки «FORD MONDEO», р/н НОМЕР_3 .
Внаслідок даного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «FORD MONDEO», р/н НОМЕР_3 з вини ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність, як водія транспортного засобу «БОГДАН А 09202», р/н НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме поліс № ЕР-211736588.
Винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130, ст. 124 визнано ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «БОГДАН А 09202», р/н НОМЕР_1 , що підтверджується постановою Сихівського районного суду м. Львова у справі № 464/1002/23 від 04.04.2023 року.
Згідно з умовами Полісу ОСЦПВ №ЕР-211736588, на підставі страхового акту №G-23915-1 від 23 лютого 2023 р., заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «FORD MONDEO», р/н НОМЕР_3 , складає 5 056,00 грн.
В зв`язку з викладеним і відповідно до умов договору страхування, ТДВ «СК «ГАРДІАН» відшкодувало власнику транспортного засобу «FORD MONDEO», р/н НОМЕР_3 , витрати на ремонт автомобіля в сумі 5 056,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №166575 від 24 лютого 2023 р.
З відповіді Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 від 11.02.2026 року №208/01 слідує, що ОСОБА_1 на момент ДТП (12.02.2023 року) перебував у трудових відносинах з ЛК АТП №1 на посаді водія автотранспортних засобів.
Крім того, транспортний засіб «БОГДАН А 09202», р/н НОМЕР_1 відповідно до договору оренди транспортних засобів №01БЕ/2019 від 28.01.2019 року перебував у користуванні ЛК АТП №1 (долучений до відповіді ЛК АТП №1 №208/01 від 11.02.2026 року).
Разом з тим, 14 серпня 2025 року між ТДВ «СК «Гардіан» та Фізичною особою- підприємцем Титорук Тетяною Степанівною укладено Договір 1/Г про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТДВ «СК «Гардіан» перейшло до Фізичної особи-підприємця Титорук Тетяни Степанівни.
Відтак, на підставі викладеного, позивач вважає, що відповідно до нього перейшло, в межах суми 5 056,00 грн., право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а відповідачем у даній справі є Львівське комунальне автотранспортне підприємство №1, з яким заподіювач шкоди ( ОСОБА_1 ) на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах.
Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до загальних умов та визначень договору про відступлення права вимоги, страховий випадок - це передбачена договором подія, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику (вигодонабувачу), застрахованим або третім особам.
За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ст.1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом.
Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (надалі - Закон № 1961-IV), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
05.12.2018р. Велика Палата Верховного Суду прийняла Постанову у справі № 426/16825/16-ц. Предметом даної справи був регресний позов страховика до винуватця та його роботодавця, у зв`язку з неподанням заяви про настання страхового випадку та невідповідним технічним станом транспортного засобу вимогам ПДР. У зазначеній справі Верховний Суд прийшов до висновку, що у відповідності до положень статей 1187 та 1172 ЦК України шкода задана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а також, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У свою чергу після того, як роботодавець здійснить відшкодування шкоди він у порядку регресу (статті 1191 ЦК України) отримає право вимоги до свого працівника та зможе пред`явити до нього відповідну вимогу. Отже, Верховний Суд зазначив черговість відповідальності за шкоду: страхова компанія - роботодавець - працівник.
Відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.
Судом враховано, що у матеріалах справи містяться протокол огляду ТЗ, ремонтна калькуляція, платіжне доручення, які разом підтверджують фактичне здійснення відновлювального ремонту автомобіля та свідчать про реальний розмір витрат, необхідних для відновлюваного ремонту автомобіля. 
Судом встановлено, що розрахунок розміру страхового відшкодування та виплата страхового відшкодування проведено на підставі наданих до суду доказів.
ТДВ «СК «Гардіан» сплатило за ремонт автомобіля «FORD MONDEO», р/н НОМЕР_3 , страхове відшкодування в розмірі 5 056,00 грн., що підтверджується страховим актом №G-23915-1 від 23 лютого 2023 р. та платіжною інструкцією №166575 від 24 лютого 2023 р.
Як зазначалось, дана сума відшкодована ТДВ «СК «Гардіан» на користь страхувальника в повному обсязі, а саме: сплачено на його користь 5 056,00 грн.
За таких обставин, відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягає сума 5 056,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги:
1)предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні;
2)зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не- грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо);
3)відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним;
4)форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання;
5)наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні (аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року справа № 906/1174/18).
Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 1/Г від 14 серпня 2025 року відбулося процесуальне правонаступництво у зв`язку із зміною кредитора у зобов`язанні, а саме зміни Первісного Кредитора - ТДВ «СК «Гардіан» на Нового кредитора - правонаступника - Фізичної особи-підприємця Титорук Тетяни Степанівни.
За таких обставин, виплачене ТДВ «СК «Гардіан» на користь страхувальника страхове відшкодування підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача.
Оскільки матеріали справи не містять, та відповідачем суду не надано доказів здійснення відповідної оплати, суд за наслідками розгляду справи приходить до висновку про задоволення заявленого позову, та стягнення страхового відшкодування в порядку регресу (матеріальної шкоди) в сумі 5 056,00 грн з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підставі наявних у матеріалах справи доказів, приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проте не надав жодних заперечень проти заявленого позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:
Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною іструкцією №240 від 24.02.2026р. на суму 2 662,40 грн. 
Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Щодо заявлених до стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн, суд зазначає наступне.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 126 ГПК України).
Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначав про понесення витрат на оплату правової допомоги.
До матеріалів справи долучено копію договору №4 про надання правової допомоги від 20 серпня 2025р., копію акту про приймання-передачі наданих послуг від 20.01.2026р. до договору №4 про надання правової допомоги від 20 серпня 2025р., копію ордера серії АІ №2124104 від 24.02.2026р. та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №6115/10 від 07 липня 2017 року.
Позивач надав суду документи, що підтверджують представництво інтересів позивача саме адвокатом.
Відповідач не заперечив проти поданої заяви.
23 серпня 2025 року ФОП Титорук Т.С. здійснила оплату за послуги надані позивачу за договором про надання правової допомоги № 4 від 20.08.2025 року, в порядку та в сумі визначених договором № 4 від 20.08.2025 року, що додано до позовної заяви.
Відповідно до рахунку фактичних витрат вартість допомоги на стадії подання позову до суду складає 3 000 грн. 00 коп.
Відтак, аналізуючи розмір витрат, понесених на правову допомогу позивачем у даній справі, з урахуванням наведеного та з урахуванням критеріїв, визначених ч. 5 ст. 129 ГПК України, суд доходить висновку, що витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн. в даній справі є обгрунтованим, реальним та розумним розміром, таким, що є обгрунтовано пропорційним з предметом спору та відповідно підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ
1.Позов задовольнити повністю.
2.Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (адреса: Україна, 79066, Львівська обл., місто Львів, вулиця Грунтова, будинок 1 Б; ідентифікаційний код 23884071) на користь Фізичної особи-підприємця Титорук Тетяни Степанівни (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) 5 056 грн. 00 коп. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судовий збір в сумі 2 662 грн. 40 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн. 00 коп.
3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.