П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/856/26
Суддя-доповідач Яремчук К.О. 
18 травня 2026 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Яремчукa К.О., суддів - Гнап Д.Д.,  Сушка О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представників сторін на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду (ухвалене суддею Шевчук О.П. у м. Хмельницькому) від 25 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
В січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду щодо визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Так, рішенням суду:
визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо виплати нарахованої пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 лютого 2023 року, 01 січня 2024 року, 01 березня 2024 року, 01 січня 2024 року, 01 березня 2025 року з обмеженням її максимального розміру;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 01 лютого 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 лютого 2023 року, 01 січня 2024 року, 01 березня 2024 року, 01 січня 2024 року, 01 березня 2025 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд керувався тим, що протягом 2017-2020 років стаття 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не передбачала і не передбачає, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, а отже, внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII до частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Цим же судовим рішенням відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині оскарження дій Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо виплати нарахованої позивачу пенсії з 01 січня 2026 року з обмеженням її максимального розміру, оскільки позивачем не надано доказів порушення його прав щодо обмеження пенсії максимальним розміром з 01 січня 2026 року.
Короткий зміст апеляційних скарг
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в певній частині, сторони подали апеляційні скарги, у яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року та ухвалити нове.
Так, позивач просить задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 січня 2026 року без обмеження максимальним розміром. Обґрунтовуючи такі вимоги, позивач вказує на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, адже в матеріалах справи наявний розрахунок пенсії позивача, яким підтверджується застосування пенсійним органом обмеження пенсії максимальним розміром з 01 січня 2026 року. 
В свою чергу, відповідач не погоджується із рішенням окружного адміністративного суду в частині задоволених позовних вимог та вказує на правомірності застосування обмеження пенсії позивача максимальним розміром з 01 лютого 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 лютого 2023 року, 01 січня 2024 року, 01 березня 2024 року, 01 січня 2024 року, 01 березня 2025 року, адже Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність".
Окремо в апеляційній скарзі представник відповідача вказує на те, що судом зобов`язано пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 лютого 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 лютого 2023 року, 01 січня 2024 року, 01 березня 2024 року, 01 січня 2024 року, 01 березня 2025 року, проте не враховано того, що до Хмельницького окружного адміністративного суду за захистом свого порушеного права позивач звернувся лише 20 січня 2026 року, що свідчить про недотримання строку звернення до адміністративного суду.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
Стислий виклад встановлених обставин 
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії за вислугу років станом на 20 січня 2026 року підсумок пенсії позивача склав 34176,25 гривень. Проте з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії фактична сума виплати в січні 2026 року склала 25950 гривень.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (надалі - Закон № 2262-XII), десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), який набрав чинності 01 жовтня 2011 року.
Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто 20 грудня 2016 року.
Приймаючи таке рішення, Конституційний Суд України виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19 та ряду інших.
Отже, наразі закон не передбачає обмеження пенсії осіб, які перебувають на військовій службі, максимальним розміром.
Правильність такої позиції додаткового підтверджена рішенням Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2022 від 12 жовтня 2022 року, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем безпідставно обмежено розмір пенсії позивача максимальним розміром з 01 лютого 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 лютого 2023 року, 01 січня 2024 року, 01 березня 2024 року, 01 січня 2024 року, 01 березня 2025 року.
Водночас, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 01 січня 2026 року, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду доказів порушення його прав застосуванням обмеження пенсії максимальним розміром з 01 січня 2026 року.
Проте колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, адже в матеріалах справи наявний розрахунок пенсії ОСОБА_1 станом на 20 січня 2026 року, зі змісту якого слідує, що підсумок пенсії позивача склав 34176,25 гривень, проте з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії фактична сума виплати у січні 2026 року становила 25950 гривень.
З огляду на викладене судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено позивачу в частині позовних вимог, які стосуються здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром з 01 січня 2026 року.
За таких обставин слушними слід визнати доводи представника позивача про наявність підстав для задвололення позовних вимог і в частині, що стосуються перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром з 01 січня 2026 року.
Щодо аргументів представника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про недотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, то колегія суддів зауважує наступне.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).
Так, пенсійним органом обмежено пенсію позивача максимальним розміром у зв`язку з проведеним перерахунком пенсії на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року у справі № 560/1436/25, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року.
Тобто, позивач про застосування обмеження пенсії максимальним розміром дізнався у вересні 2025 року (наступного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду у справі № 560/1436/25).
Водночас до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою позивач звернувся 20 січня 2026 року, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду, встановленого процесуальним законом.
З огляду на викладене колегія суддів переконана, що позивачем не пропущено строк звернення до адміністративного суду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Окрім того, частина перша статті 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції, що оскаржується, не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону в частині, що стосується відмови у задоволенні позову щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром з 01 січня 2026 року.
Відтак доводи апеляційної скарги позивача, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду та спростовують висновки суду першої інстанції по суті справи, а тому приймаються судом як належні.
При цьому доводи апеляційної скарги представника пенсійного органу не знайшли своє підтвердження, а тому колегією суддів відхиляються.
В силу приписів пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що слід скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, якими відмовлено в задоволенні позову, та прийняти нову постанову про задоволення позову в цій частині. 
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Також, зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, тому з урахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 139, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати.
В цій частині прийняти нову постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01 січня 2026 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 01 січня 2026 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження пенсії максимальним розміром, врахувавши при цьому раніше виплачені суми.
В іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. 
Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції (частина 1 статті 329, стаття 331 Кодексу адміністративного судочинства України). 

Суддя-доповідач	 		Яремчук К.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гнап Д.Д.    Сушко О.О.