Справа № 446/1882/25 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У. І. 
Провадження № 22-ц/811/584/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 листопада 2025 року в складі судді Костюк У.І. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
встановив:
У серпні 2025 року позивач ТОВ «Селфі Кредит» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1944051 від 08.12.2024 у розмірі 105 354,18 грн., а також судових витрат. 
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 08.12.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №1944051, за умовами якого позивач надав відповідачу, шляхом перерахування у безготівковій формі на номер картки № НОМЕР_1 , який відповідач вказав при укладенні вказаного договору, кредитні кошти у розмірі 29 100 грн., які відповідач прийняв у власне користування та зобов`язався повернути у строки визначені у кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені кредитним договором. Вказана обставина підтверджується листом ТОВ «Пейтек» щодо успішності переказукредитних коштів.
В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 105 354,18 грн., з яких 28287,70 грн – заборгованість за тілом кредиту, 62516,48 грн – заборгованість по процентах, 14550,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями. 
Вказував, що неодноразово звертався до відповідача з проханням погасити наявну кредитну заборгованість, однак всі звернення та вимоги щодо добровільного погашення задоволені не були. Просив позов задовольнити. 
Оскаржуваним заочним рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 листопада 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» заборгованість у розмірі 105 354 грн 18 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн 
Ухвалою Кам`нка-Бузького районного суду Львівської області від 28 січня 2026 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Кам`нка-Бузького районного суду Львівської області від 03 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення. 
Заочне рішення в загальному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає незаконним та необгрунтованим, таким, що не відповідає обставинам справи.
В обгрунтування доводів скарги покликається на те, що положення укладеного кредитного договору є несправедливими, такими, що порушують вимоги ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, проценти за користування кредитними коштами у декілька разів перевищують тіло кредиту. Також позивач не міг нараховувати штраф у розмірі 14550,00 грн, оскільки згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове вионання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Щодо розміру денної процентної ставки, то зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, рзрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті не може перевищувати 1%. 
Зауважує, що позивачем не було надано до суду належних доказів видачі відповідачу кредитних коштів за спірним кредитним договором. Надання розрахунку суми заборгованості є недостатнім для підтвердження наявності заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості не є первинним документом, що підтверджує факт готівкової чи безготівкової видачі коштів відповідачу. Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. 
Також, наголошує, що сума заборгованості нарахована неправильно, поза межами строку кредитування, оскільки згідно договору - строк позики (строк дії кредиту) становить 30 календарних днів. А тому вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу взначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. 
Просить скасувати заочне рішення Кам`янка-бузького районного суду Львівської області від 03 листопада 2025 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТОВ «Селфі Кредит» до ОСОБА_1 відмовити. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Селфі Кредит» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. 
Учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 16 червня 2026 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скагу необхідно задовольнити частково, виходячи з такого. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ «Селфі кредит» суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Селфі Кредит» з метою отримання кредитних коштів та за результатами його звернення підписано кредитний договір, після підписання якого у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Як встановлено судом, ТОВ «Селфі Кредит» прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав своєчасно і повністю, надавав кредиті ресурси в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав.
Враховуючи порушення відповідачем умов договору, суд дійшов висновку, що право позивача на отримання від відповідача кредитної заборгованості підлягає судовому захисту, тому позов ТОВ «Селфі Кредит» про стягнення заборгованості за договором № 1944051 від 08.12.2024 в сумі 105 354,18 грн. є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Судом встановлено, що 08.12.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір №1944051 про надання споживчого кредиту за продуктом “NewShort” згідно якого товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України – гривні, а споживач зобов`язується а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.1 Договору). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором Х539.
Відповідно до п. 1.2-1.4 Договору сума кредиту складає: 29 100,00 гривень. Тип кредиту – кредит. Строк кредиту - 360 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, первісна редакція якого наведена в Додатку №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
Тип процентної ставки – фіксована, що нараховуються в наступному порядку та на таких умовах.
Так відповідно до п.1.5.1 Договору - стандартна процентна ставка становить 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Знижена процентна ставка становить 0.95 % в день та застосовується у випадку, якщо споживач, як учасник Програми лояльності товариства, до 07.01.2025 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів. Знижка споживачу від товариства на стандартну процентну ставку є індивідуальною; у випадку її застосування сума процентів, що підлягає сплаті до вказаної вище дати, перераховується замість стандартної процентної ставки за зниженою процентною ставкою. Також, споживач може отримати індивідуальну знижку, якщо до вказаної дати здійснить повне дострокове повернення кредиту, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою буде перераховано за зниженою процентною ставкою до дати повного дострокового повернення кредиту. У випадку часткового дострокового повернення кредиту такий перерахунок здійснюється тільки до дати часткового дострокового повернення кредиту, надалі застосовується стандартна процентна ставка без знижки і перерахунку.
У п.1.7 Договору визначено, що денна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1% в день (з розрахунку 104760 грн./29100 грн.) / 360 дн.*100% = 1% в день) за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 1% в день (1044323,5 грн./29100 грн.) / 360дн.*100 % =1% в день.
Згідно із п.п. 1.8-1.9 Договору загальні витрати на дату укладення Договору складають: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 104760 грн., а відповідно до п. 1.8.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 104323.5 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2333.95 % річних. За стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2253.44 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 133860 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 133423.5 грн.
У випадку невиконання або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф, що складає: 4366,00 грн. на 4 день такого невиконання або неналежного виконання, 873 грн., починаючи з 5 дня за кожний день невиконання або неналежного виконання зобов`язань (п.п.6.4.1.-6.4.2 Договору).
Вищезгаданий кредитний договір укладений за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача в ІКС товариства здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, що є електронним підписом споживача та направлений товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході/протягом періоду обслуговування в товаристві та/або з використанням інших електронних даних та каналів комунікації, що будуть забезпечувати перевірку Товариством автентичності Споживача. Код доступу/інші електронні дані можуть надсилатися у вигляді смс-повідомлень або через здійснення телефонного дзвінка, IVR, повідомлення на електронну пошту, тощо. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту товариства.
Згідно із листом ТОВ «Пейтек» вих. № 20250708-95 від 08.07.2025, перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит»: на суму 29 100.00 грн., номер транзакції в системі ТОВ «Пейтек» - b3e90cbc-c510-4506-84ae-c983e8213f97; номер транзакції в системі ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» – cf95a3f498342aa4c4ef4cc23f93392d Session ID – 028521035844; Сайт торгівця - http://selfiecredit.com.ua код авторизації - 939135 Банк-еквайр - АТ «ПУМБ». Дата і час створення - 2024-12-08 12:34:16 дата і час прийняття в роботу - 2024-12-08 12:34:18 Дата і час виконання - 2024-12-08 12:34:18 призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 .
Зважаючи на вищенаведене, позивач ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання виконав належним чином, що підтверджується додатними до матеріалів справи доказами. Однак, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання передбачені умовами договору належним чином не виконав, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість.
Так, згідно із доданим розрахунком заборгованості, за договором №1944051 від 08.12.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 11.08.2025 складає – 105 354,18 грн. з яких: - 28 287,7 грн. - тіло кредиту; 62 516,48 – проценти за користування кредиту; 14 550 грн. – штрафні санкції, а загальна кількість прострочений днів – 191 день.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ТОВ «Селфі Кредит» звертався до відповідача ОСОБА_1 з досудовою вимогою №5928 від 12.08.2025 щодо добровільного погашення заборгованості за договором №1944051 від 08.12.2024, однак відповідачем жодних дій щодо виконання умов договору вчинено не було, що обумовило позивача звернутись до суду за захистом свої прав.
Надаючи праову оцінку зібраним у справі доказам судова колегія врахоховує таке. 
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У пункті 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені судом обставини справи, колегія суддів вважає доведеним, що вказаний вище Договір №1944051 від 08.12.2024 підписаний позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, який надісланий ТОВ «Селфі Кредит» на номер телефону, зазначений відповідачем, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору містяться коди ідентифікатори відповідача, що і є його безпосереднім підписом, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Вказана обставина відповідачем не заперечується.
На підтвердження перерахування коштів, на виконання умов договору, у матеріалах справи міститься інформаційний лист ТОВ «Пейтек» про успішність переказу коштів на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 від ТОВ «Селфі Кредит» на суму 29100,00 грн. Даних про те, що карта не належить ОСОБА_1 матеріали справи не містять, що в свою чергу спростовує доводи апелянта у цій частині.
При цьому, заперечуючи проти отримання кредитних коштів, відповідачем не надано належних доказів перерахування кредитних коштів не на його рахунок, а також неналежності номеру телефону в момент укладення договору, звернення відповідача до правоохоронних органів щодо неправомірного використання позивачем персональних даних відповідача чи шахрайських дій.
За таких обставин, колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що між сторонами було укладено кредитний договір в електронній формі та згідно Договору №1944051 від 08.12.2024 позивачем відповідно до умов договору перераховано відповідачу на його картковий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти відповідно у розмірі 29100,00 грн.
Викладене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.
Згідно із розрахунком заборгованості, 02 січня 2025 року ОСОБА_1 сплатив 8000,00 грн, частнина з яких в сумі 812,30 грн зарахована в рахунок погашення тіла кредиту, а 7187,70 грн – в рахунок погашення відсотків за користування кредитом. Таким чином, у позичальника ОСОБА_1 несплаченим залишається тіло кредиту в сумі 28287 грн. 70 коп., а також 62516 грн 48 коп відсотків, нарахованих за період з 08.12.2024 по 11.08.2025, тобто до пред`явлення позичальнику 12.08.2025 досудової вимоги, у якій ТОВ «Селфі Кредит» вимагав добровільно сплатити на користь Товариства 105354 грн 18 коп заборгованості за Договором №1944051 від 08.12.2024, з яких 28287,70 грн – заборгованість за Кредитом (тіло Кредиту), 62516,48 грн. – проценти (%) за користування кредитом, 14550,00 грн – штрафні санкції. Відповідно до п. 6.4 Договору. 
Оскільки позивач зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернув належні до сплати грошові суми, порушуючи встановлений графік обов`язкових платежів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення тіла кредиту та відсотків. 
Аргументи апелянта про те, що строк дії Договору становить 30 днів, а тому нарахування відсотків позивачем здійснено поза межами строку кредитування є помилковими, оскільки згідно п. 1.3 Договору строк кредиту становить 360 днів., а п. 1.4 передбачено періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів. 
Тому апелянтом безпідставно ототожнено строк дії договору зі строком періодичних платежів. 
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись доводами апелянта про необхідність зменшення розміру розміру відсотків до розміру тіла кредиту, з покликанням на те, що заявлений до стягнення борг суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, є несправедливим в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Так, у пункті 5 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» вказано, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Тобто, наведене передбачає право суду зменшити розмір заборгованості за тими процентами, які нараховуються як міра відповідальності за неналежне виконання позичальником обов`язку щодо своєчасного повернення отриманих у кредит грошових коштів.
У пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження N 12-79гс19) зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Однак у спірному випадку позивач вимогу про стягнення процентів, що нараховуються за прострочення виконання грошових зобов`язань не заявляв, а лише просив, окрім тіла кредиту, стягнути проценти за правомірне користування кредитними коштами.
Розмір процентів за користування кредитними коштами був визначений сторонами договору за їх взаємною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України, при цьому волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним. Відповідач, укладаючи кредитний договір, мав можливість самостійно обрати фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище. Крім того, згідно з умовами договору, він мав право відмовитися від договору протягом 14 днів з дня його укладення без пояснення причин, у тому числі після отримання грошових коштів, однак таким правом не скористався.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що у справі, яка переглядається, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2022 у справі 758/2575/17 зазначено, що відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 нього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 вказав, що виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату процентів за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір процентної ставки погоджено за домовленістю сторін у заяві-анкеті.
Такий висновок теж підлягає застосуванню і до спірних правовідносин.
Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
При цьому проценти за кредитним договором, згідно статті 1056-1 ЦК України, не мають компенсаційного характеру та є платою за користування чужими грошима, їх розмір визначається сторонами договору, тому положення пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до умов договору про встановлення розміру процентів не може застосовуватись.
Відповідно до пункту 1.5 Договору встановлено, що тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: Стандартна процентна ставка становить 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору; знижена процента ставка становить 0,95% в день та застосовується у випадку, якщо Споживач, як учасник програми лояльності Товариства, до 07.01.2025 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною даною, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів. З наведеного слідує, що розмір відсотків не перевищує встановлений у ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в частині стягнення штрафу в сумі 14550,00 грн, як складової заборгованості, нарахованої згідно п. 6.4 Договору, колегія суддів враховує таке. 
Так, п.6.4 Договору №1944051 від 08.12.2024 року передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний оплатити товариству штраф: у розмірі 4365,00 грн на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання (п.п. 6.4.1 договору); та у розмірі 873,00 грн починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та /або неналежного виконання (п.п. 6.4.2 договору).
Згідно із розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 , починаючи з 05.02.2025 по 17.02.2025 нараховано штраф згідно зазначених вище пунктів договору в загальній сумі 14550,00грн. 
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 (справа № 183/7850/22, пров. 61-14740св23) висловив правову позицію щодо тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у якій вказав, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Так, договір № 1944051 від 08.12.2024 про надання споживчого кредиту, між сторонами було укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України.
Таким чином, нарахування ТОВ «Селфі Кредит» штрафу в сумі 14550,00 грн за невиконання відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором № 1944051 від 08.12.2024 є неправомірним, а тому позовні вимоги в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають. 
Суд першої інстанції наведеного не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення такої складової заборгованості як штрафу, жодним словом не мотивавши судове рішення в цій частині. 
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з доводами ТОВ «Селфі Кредит», що змінами, внесеними Законом № 3498-IX до Закону України «Про споживче кредитування» скасовано заборону на нарахування штрафних санкцій під час дії воєнного стану, оскільки положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є нормою прямої дії, мають імперативний характер та підлягають застосуванню незалежно від умов договору, при цьому Закон України "Про споживче кредитування" не скасовує та не змінює дії зазначеної норми ЦК України, а тому не може тлумачитись як такий, що дозволяє нарахування штрафних санкцій, у тому числі штрафу, за невиконання грошового зобов`язання.
Оскільки суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення не може залишатись в силі. 
При цьому, колегія суддів враховує, що оскаржуваним судовим рішенням стягнуто заборгованість єдиною сумою, що унеможливлює роз`єднання заборгованості по її складовим, тому рішення суду необхідно змінити, зменшити загальну суму заборгованості з 105354 грн. 18 коп до 90 804 грн. 18 коп., з яких 28287,70 грн – заборгованість за Кредитом (тіло Кредиту), 62516,48 грн. – проценти (%) за користування кредитом.
Згідно з ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні із позовом ТОВ «Селфі Кредит» сплачено 2422,40 грн. судового збору, з урахуванням зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої суми заборгованості з відповідача, зміні також підлягає і розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача. Тому з ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 2087 грн. 85 коп.
Також, при подачі апеляційної скарги, відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 4542 грн. 00 коп. Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, з ТОВ «Селфі Кредит» необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції на користь ОСОБА_1 у сумі 1410 грн 20 коп пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
В свою чергу, згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги та зміну судового рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Селфі Кредит» необхідно стягнути 677 грн. 65 коп. судового збору.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5ст.137ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).
Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2025 між позивачем та адвокатським об`єднанням «СВК Партнерс» укладено Договір про надання правничої допомоги № 52.
Відповідно до акту б/н про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 14.08.2025, позивач отримав від адвокатського об`єднання «СВК Партнерс» наступні послуги: аналіз фактичних обставин справи, збір та підготовка доказів у справі за позовом до боржника, яким є: ОСОБА_1 , КД№ 1944051 сума якого складає 500 грн.; підготовка, написання та оформлення позовної заяви про стягнення заборгованості із боржника, яким є ОСОБА_1 КД №1944051. 15 - 803,13 грн. - відповідно до ч.3 додатку №2 до Договору про надання правової допомоги №52 від 10.03.2025 (гонорар адвокатського об`єднання у розмірі 15% від суми боргу, яка підлягає стягненню з відповідача за цим договором.
Аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд першої інстанції, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, дійшов правильного висновку, що розмір гонорару в 18 303,13 грн. є не обґрунтованим та завищеним.
Зважаючи на те, що справа відноситься до категорії нескладних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час, місцевий суд правильно визначив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн буде відповідати вимогам співмірності та розумності розміру судових витрат. 
Оскільки відповідач жодних заперечень з приводу стягнутих судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу не висловив, колегія сддів доходить висновку, що рішення в означеній частині є правильним та підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 листопада 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» заборгованості за Договором №1944051 від 08.12.2024 змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості з 105354 грн 18 коп до 90 804 (дев`яносто тисяч вісімсот чотири) гривень 18 копійок.
Заочне рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 листопада 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» 2422 грн. 40 коп. судового збору - скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» 677 (шістсот сімдесят сім) гривень 65 копійок судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції, пропорційно до задоволених позовних вимог.
В решті рішення залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 червня 2026 року.

Головуючий   А.В. Ніткевич

Судді   С.М. Бойко

С.М. Копняк