ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року
м. Київ
справа № 758/4494/25
провадження № 51-588км26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
засудженого ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року (з уточненнями згідно з ухвалою цього суду від 16.07.2025) та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року у кримінальному провадженні № 12025100070000617 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Торецька Бахмутського району Донецької області та мешканця м. Києва,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
За вироком Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі положень статей 71, 72 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту ним частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2024 та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.
Стягнуто процесуальні витрати, вирішено долю речових доказів. 
Районний суд установив, що ОСОБА_5 упродовж року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК у невстановлений час та у невстановленому місці не пізніше 18.03.2025 для власного вживання придбав у невстановленої особи психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 1,416 г.
О 14:53 18.03.2025 ОСОБА_5 був затриманий працівниками поліції на вул. І. Виговського, 26 у м. Києві, які під час під його особистого обшуку виявили та вилучили у нього цю психотропну речовину.
При перегляді вироку за апеляційними скаргами сторони захисту Київський апеляційний суд ухвалою від 16 грудня 2025 року залишив це рішення без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить змінити оскаржувані судові рішення через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі й призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що при перегляді вироку за апеляційними скаргами сторони захисту суд апеляційної інстанції залишив поза увагою наведені в них доводи і дійшов неправильного висновку про залишення вироку без змін. 
Вказує, що попри те, що він вчинив нетяжкий злочин, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є особою молодого віку, працевлаштований, має на утриманні бабусю (особу з інвалідністю), наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які його обтяжують, місцевий суд призначив йому найбільш суворий вид покарання передбачений кримінальним законом за вчинений злочин у розмірі наближеному до верхньої межі. Вважає, що місцевий суд у вироку не мотивував, чому менш суворий вид покарання буде недостатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням зазначеного стверджує, що оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Позиція учасників в суді касаційної інстанції
Засуджений та захисники у судовому засіданні підтримали вимоги касаційної скарги.
Прокурор заперечила проти задоволення касаційної скарги і просила залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку про таке.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій судом у касаційній скарзі не оскаржуються.
Відповідно до принципів закладених у норми кримінального закону, призначене особі покарання за вчинений злочин має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.
Відповідно до положень ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
За правилами ст. 65 КК суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.
Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені у ній положення зобов`язують суд при призначенні покарання враховувати не лише ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що обтяжують покарання, а й особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
За вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення закон передбачає альтернативні види покарань: у виді штрафу в розмірі від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.
При вирішенні питання про призначення покарання суд першої інстанції у вироку не мотивував, чому за наявності позитивної характеристики засудженого, визнання вини та щирого каяття у скоєному він вважав, що його виправлення є неможливим за умов призначення йому менш суворого покарання у виді штрафу і чому лише покарання у виді реального позбавлення за вчинений ним нетяжкий злочин здатне досягнути його мети, зазначеної у ст. 50 КК.
Про суворість покарання призначеного ОСОБА_5 сторона захисту зазначала і в своїх апеляційних скаргах, проте апеляційний суд цих доводів уважно не перевірив і не проаналізував, та залишаючи ці скарги без задоволення у своєму рішенні зазначив ті самі мотиви, які були наведені в рішенні місцевого суду.
Оскільки суди першої та апеляційної інстанції у своїх рішеннях не мотивували чому за наявності позитивної характеристики ОСОБА_5 , повного визнання вини, пом`якшуючої обставини - щирого каяття у вчиненому та відсутності обтяжуючих обставин вони дійшли висновку про необхідність призначення йому більш суворого виду покарання у виді позбавлення волі, і обставин, які би давали об`єктивні підстави вважати цей висновок правильним, з матеріалів провадження не вбачається, колегія суддів вважає, що таке покарання є явно несправедливим через суворість.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого є підставою для зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції.
Тому Суд вважає необхідним касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково, змінити вказані вирок та ухвалу в частині призначеного покарання, визначивши йому таке у виді штрафу, але не в мінімальному розмірі, як про це просить засуджений, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і відповідатиме меті покарання визначеній кримінальним законом.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Задовольнити частково касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 .
Вирок Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 стосовно ОСОБА_5 змінити у частині призначеного покарання.
Пом`якшити  ОСОБА_5  покарання призначене за ч. 2 ст. 309 КК до штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн.
Відповідно до правил ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2024 стосовно ОСОБА_5 виконувати самостійно. 
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

__________________ __________________ __________________ 
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3